Справа № 2-2870/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ««Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.02.2015 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 12481,14 грн., пеню в розмірі 782,04 грн. за прострочення його виплати за період з 10.12.2014 року, витрати від інфляції в розмірі 772,96 грн., 3% річних - 76,94 грн. та моральну шкоду у розмірі 1248,11 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 10.07.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль «Ваз», д.н.з. НОМЕР_1.

Винного у ДТП водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Однак, оскільки відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди була застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», позивачем 12.09.2014 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування та надано страховику необхідні для цього документи.

Листом від 05.11.2014 року позивача було повідомлено про прийняття рішення по події, яка мала місце 10.07.2014 року, про виплату страхового відшкодування у розмірі 12481,14 грн. При цьому, позивач зазначає, останній строк виплати страхового відшкодування сплинув 10.12.2014 року, а грошові кошти перераховані так і не були.

Тому просив стягнути суму страхового відшкодування з нарахованими витратами від інфляції та 3% річних, а також пеню за прострочення його виплати на час постановлення рішення.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на те, що такий тривалий розгляд страхового випадку відповідачем спричинили йому душевні хвилювання через постійні звернення до відповідача, телефонні переговори, необхідність термінового розшуку великої суми грошей для здійснення ремонту автомобіля, позивач зазначає, що змушений був постійно відлучатися з робочого місця, менше часу проводи із сім'єю, став дратівливим, що негативно вплинуло на родинні стосунки та стосунки з колегами по роботі, а тому позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 1248,11 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення на позовну заяву, в яких заперечував в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, пояснюючи це тим, що санкцією за невчасні виплати страховиком страхових відшкодувань є лише сплата неустойки у вигляді пені п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а вимоги про сплату індексу інфляції та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування є неправомірними, оскільки між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, а не боргове зобов'язання, а тому в даному випадку нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 1248,11 грн. представник відповідача також вважав як таку, що не ґрунтується ні на законі, ні на договорі, оскільки страхова компанія не є особою, що завдала шкоду майну потерпілого, а лише відшкодовує шкоду, заподіяну майну потерпілого.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів врегульовані положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які по суті є організаційно-правовою формою гарантованого державою забезпечення права потерпілих осіб внаслідок дії (взаємодії) джерел підвищеної небезпеки на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок пригоди.

Відповідно до ст. 22 цього закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 цього закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 36.5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що 10.07.2014 року за участю належного позивачу автомобіля марки «Ваз», д.н.з. НОМЕР_1, з вини водія автомобіля марки «Фольсваген», д.н.з НОМЕР_2, ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

При цьому цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу перед третіми особами щодо автомобіля «Фольсваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі поліса №АІ/6084195.

З приводу даного страхового випадку була заведена страхова справа №ГО2005-14/1 та листом за №10017 від 05.11.2014 року повідомлено про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, що без урахуванням франшизи в розмірі 1000 грн. становить 12481,14 грн.

Згідно з п. 36.2. ст.36 цього закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача як страховика безпосереднього заподіювача шкоди страхового відшкодування у розмірі 11481,14 грн., кінцевий строк виплати якого у термін 90 днів припадав на 10.12.2014 року, підлягають задоволенню.

При цьому, на підставі п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню позивачу пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ ( з 13.11.2014 року - 14%, з 06.02.2015 року - 19,5%, з 04.03.2015 року -30%) за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика за період з 10.12.2014 року по день постановлення рішення у розмірі 2849,21 грн.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку із затримкою виплати страхового відшкодування слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, положення статті 625 ЦК регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання і не регулюють правовідносини, що виникають у зв'язку iз завданням шкоди.

Суд виходить з тієї правової позиції, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, тому нараховування процентів за користування чужими грошовими коштами в даному випадку є фактично подвійною мірою відповідальності, оскільки аналогічна позиція міститься також і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-74/0/4-13, тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з підстав, визначених позивачем, то вона не ґрунтується ні на законі, ні на договорі,оскільки відносини, які мають місце, не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що спір між сторонами регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, ні нормами ЦК України, ні цим Законом не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладені позивачем правові підстави відшкодування моральної шкоди через тривалий розгляд страхового випадку відповідачем є необґрунтованими, а вимоги про таке такими, що задоволенню не підлягають.

Між тим, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком потерпілому може бути відшкодована моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, або у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Однак таких обставин як правових підстав позивач не виклав.

Таким чином, суд, з врахуванням обставин справи, суті позовних вимог, вбачає, що в цій частині вимог слід відмовити.

При цьому, суд, виходячи із розміру задоволення позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 23, 192, 625 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 11481,14 грн. страхового відшкодування, 2849,21грн. пені та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: