У х в а л а

30 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Григор'євої Л.І.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 3 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, постановлено: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я ОСОБА_4 на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини зазначеного будинку; у решті позову відмовити. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року рішення апеляційного суду в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім'я ОСОБА_4 залишено без змін, рішення апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини спірного будинку скасовано та в цій частині постановлено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини спірного будинку.

ОСОБА_4 просить скасувати рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, постановити нове судове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статті 392 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 11 червня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не підтверджено правовстановлюючими документами право власності ОСОБА_5

на 2/3 частини спірного будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_6 після смерті

матері успадкував 1/2 частину спірного будинку, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відповідно мають право на 3/8 та 1/8 його частин.

Залишаючи без змін рішення апеляційного суду в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім'я ОСОБА_4 й скасовуючи рішення апеляційного суду в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 3/8 частини спірного будинку, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про визнання за ОСОБА_5 права власності на 2/3 частини будинку, суд касаційної інстанції виходив із того, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я ОСОБА_4 підлягає скасуванню оскільки рішення суду, на підставі якого було видане зазначене свідоцтво, скасовано. Право власності ОСОБА_5 на 2/3 частини будинку підтверджується записом у технічному паспорті, виданому на ім'я ОСОБА_8, а також листом КП «Бородянське БТІ». Докази про визнання недійсним свідоцтва, виданого на ім'я ОСОБА_5, або скасування реєстрації права власності в матеріалах справи відсутні.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року, постановленій у цій же справі, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду й направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 залишилася за заповітом після смерті ОСОБА_9 1/2 частина будинку й лише у 1994 році згідно рішенням суду за ОСОБА_6 визнано право

на 2/3 частини вказаного будинку.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, яке просить переглянути заявник, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Григор'єва
Л.І. Охрімчук