Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/118/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Колодіна Л.В.
Справа №22-ц/778/2301/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.

суддів Панкеєва О.В., Гончар М.С.

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту від 20.12.2007 та недійсним заповіт від 20.12.2007 на кв. № 41у б. № 52 по вул. Кірова у м. Мелітополь Запорізької області на користь ОСОБА_4, для чого призначити у справі посмертну медичну психіатричну експертизу ОСОБА_6, померлому 22.12.2008 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 10 лютого 2007 року її чоловік ОСОБА_6 склав на її імя заповіт. 22 грудня 2008 року він помер. Після його смерті в строк 6 (шість) місяців, в нотаріальній конторі позивачка дізналась про існування другого заповіту на квартиру №41, складеного 20.12.2007 року на ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_5 Вона вважає, що заповіт на квартиру №41 є недійсним з підстав того, що повноваження приватного нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_5 закінчені в звязку з тяжкою психічною хворобою. Тому, приватний нотаріус ОСОБА_5 під час вчинення заповіту була психічно хвора та не усвідомлювала значення своїх дій. Крім того, позивачка вказує, що у її чоловіка ОСОБА_6 було чимало випадків серцевого нападу, він стояв в медичному закладі на обліку, як хворий на серцеву недостатність, постінфарктний кардіосклероз, розвився віковий склероз, почастішали випадки на сприйняття дійсних подій. Також, він лікувався та знаходився на обліку в психоневрологічної лікарні, де за висновком лікаря йому встановлено діагноз, який дає законні підстави для призначення посмертної судової медичної психіатричної експертизи.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2015 року у відкритті провадження у цій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

23.04.2015 року апеляційний розгляд цієї справи був відкладений на 16.06.2015 року о 09.40 годині через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у цій справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки (а.с.63).

12.05.2015 року відповідач ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу (а.с. 70-72).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13.05.2015 року (а.с.92) за клопотанням відповідача ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, у цій справі призначено проведення судового засідання 16.06.2015 року у режимі відеоконференції.

У судове засідання 16.06.2015 року повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом належним чином (а.с. 95-97, 99-100) позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 не зявились.

При цьому, відповідач ОСОБА_5 апеляційний суд про причини своєї неявки не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

Апелянт-позивач ОСОБА_2, яка інвалідом І групи та має стійку хворобу (а.с.2), подала у день судового засідання 16.06.2015 року апеляційному суду через канцелярію о 09.48 годині заяву (а.с.101), в якій зазначала, що не може бути присутньою у даному судовому засіданні за станом хвороби, в ургентному порядку доставлена швидкою допомогою до лікарні м. Запоріжжя. При цьому, до заяви ОСОБА_2 не було додано довідки будь-якої швидкої чи лікарні на підтвердження поважності причини неявки останньої у дане судове засідання.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання ОСОБА_2 і ОСОБА_5 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення в режимі відеоконференції відповідача ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4; перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження у цій справі за вищезазначеним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним, суд першої інстанції керувався ст. 122 ч. 2 п. 3 ЦПК України та виходив із того, що ОСОБА_2 вже двічі зверталась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про визнання незаконними дій нотаріуса під час посвідчення заповіту ОСОБА_6 від 20.12.2007 року та про визнання цього заповіту недійсним; вищезазначене підтверджується рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.01.2014 року, яке набрало законної сили 28.04.2014 року (а.с.11-16), копією позовної заяви ОСОБА_2 від 04.12.2014 року (а.с.17-18), копією ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 09.12.2014 року про відмову у відкритті провадження (а.с.19-20), копією апеляційної скарги ОСОБА_2 від 12.01.2015 року (а.с.26).

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Так, ст. 122 ч. 2 ЦПК України містить дві самостійних підстави для відмови у відкритті провадження у справі:

п. 2: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

п. 3: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції у цій справі при постановленні оскаржуємої ухвали в її обґрунтування послався на наявність двох самостійних підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі (наявність рішення суду, що набрало законної сили, та іншу цивільну справу щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав), проте відмовив у відкритті провадження у цій справі чомусь лише за однією із зазначених підстав: ст. 122 ч. 2 п. 3 ЦПК України (у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: справа № 320/12512/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_7, про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час вчинення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним, в якій 09.12.2014 року було постановлено у Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалу про відмову у відкритті провадження (а.с.19-20), та яка перебуває на апеляційному розгляді в апеляційному суді Запорізької області за апеляційною скаргою ОСОБА_2В.(а.с.21).

На час апеляційного розгляду встановлено, що апеляційним судом Запорізької області у справі № 320/12512/14-ц 12.03.2015 року вже постановлено ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишено без змін ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.12.2014 року (а.с.61-62).

Проте, суд першої інстанції помилково вважав у цій справі (ЄУН 320/118/15ц № пр. 2/320/743/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час посвідчення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним), що має місце спір у цій справі між всіма тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й в іншій вищезазначеній справі (№ 320/12512/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_7, про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час вчинення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним).

Оскільки, ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, у цій справі (ЄУН 320/118/15ц № пр. 2/320/743/15) виступає відповідачем, а в іншій справі (№ 320/12512/14-ц) була залучена до участі у справі лише як третя особа, та, відповідно, до неї позовні вимоги про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 під час вчинення заповіту від 20.12.2007 та про визнання заповіту від 20.12.2007 недійсним не заявлялись раніше позивачем ОСОБА_2 і судом не розгляділись в іншій справі.

Так само, у справі № 320/4124/13-ц за позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_8, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 про визнання дій незаконними, в якій ухвалено рішення 10.01.2014 року, яке набрало законної сили, та на яке послався суд першої інстанції в оскаржуємій ухвалі у цій справі, також ОСОБА_3, яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_4, залучалась лише в якості третьої особи.

Проте, як було встановлено судом апеляційної інстанції, у Мелітопольському районному суду Запорізької області дійсно таки перебуває з грудня 2014 року інша цивільна справа між всіма тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ЄУН 320/12516/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій нотаріуса та визнання недійсним заповіту, яку було повернуто апеляційним судом Запорізької області для продовження розгляду Мелітопольському районному суду Запорізької області після скасування ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду позову позивача у цій справі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.06.2015 року - а.с. 103).

Однак, саме на наявність цієї іншої справи суд першої інстанції взагалі не посилався в обґрунтування підстав для постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції при новому розгляді питання у цій справі на те, що позивачем у цій справі заявлено однакові вимоги до двох окремих відповідачів: ОСОБА_5 (є рішення суду, що набрало законної сили ) та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 (є інша справа ЄУН 320/12516/14-ц на розгляді у суді першої інстанції). Якщо суд першої інстанції при новому розгляді питання дійде знов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у цій справі, то по різним відповідачам можуть бути різні підстави для відмови; питання може бути вирішено як однією ухвалою, так й двома окремими.

Апелянт ОСОБА_2, як інвалід І групи (а.с.2), була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Крім того, згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2015 року про відмову у відкритті провадження у цій справі скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_10ОСОБА_11ОСОБА_1