Провадження № 22-ц/779/1463/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: представника прокуратури - Хомин М.В.

представника УМВС - Пенделя О.Я.

представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - прокуратура м. Івано-Франківська про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду,- за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого збільшив під час розгляду справи, зазначивши, що 16.07.2007 року старшим слідчим слідчого відділу Долинського районного відділу міліції УМВС України в Івано-Франківській області було порушено кримінальну справу стосовно нього за ознаками злочину, передбачено ч.2 ст.289 КК України. 06.7.2008 року позивачу пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Справа неодноразово розглядалась судами і як наслідок постановою т.в.о. першого заступника начальника - начальника СВ Долинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області від 30.06.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Вказує, що внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він з 16.07.2007 року по 30.06.2014 року, тобто на протязі майже семи років безпідставно та необґрунтовано перебував під слідством і судом, що завдало йому великої шкоди, призвело до погіршення відносин з оточуючими, руйнації життєвих планів та порушення нормальних соціальних зв'язків, що вимагало додаткових зусиль для організації життя. Просив ухвалити рішення про відшкодування йому за рахунок державного бюджету України 1 000 000 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, зобов'язати Державну казначейську службу виплатити йому дану суму.

Ухвалою судді від 02.02.2015 року залучено до участі в справі в якості органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - прокуратуру м. Івано-Франківська.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19.05.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнено з держави шляхом списання коштів зі спеціально визначеного рахунку для відшкодування шкоди Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 130000 грн. завданої органами державної влади моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим заступник прокурора Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу.

Вважає, що в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з держави судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини справи та порушено вимоги ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У судовому рішенні не зазначено, якими саме діями правоохоронних органів заподіяно моральну шкоду позивачу, які обмеження кримінального закону застосовувались щодо нього за час кримінального переслідування, чи відносяться вони до переліку встановленого ч.1 ст.1 вказаного закону, що є обов'язковим для встановлення у справах даної категорії та входить у предмет доказування. Судом не зазначено та не з'ясовано, які порушення нормальних життєвих зв'язків відбулись у житті ОСОБА_4, характеру страждань та немайнових втрат, яких він зазнав, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках тощо, а позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування зазначених обставин. Висновки суду, що кримінальне переслідування носило ознаки публічності в місці проживання позивача та впливало на ставлення до нього оточуючих не ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, та не можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення.

Вказує, що позивачем не доведено характер та обсяг моральних страждань, а відповідно і розмір позовних вимог.

Встановлюючи період, за який необхідно проводити відшкодування шкоди, суд допустив неповноту з'ясування фактичних обставин справи та дійшов до невірного висновку, що ОСОБА_4. фактично був притягнутий до кримінальної відповідальності з моменту винесення постанови про порушення кримінальної справи від 16.07.2007 року. В матеріалах справи міститься постанова про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_4, винесена 06.02.2008 року старшим слідчим Долинського РВ УМВС України в області. Рішенням Конституційного суду України №9-рп/99 від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 встановлено, що притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. А тому є підставним, що час перебування ОСОБА_4 під слідством слід обраховувати з дати пред'явлення обвинувачення.

Також апелянт вказує на порушення норм процесуального права, оскільки належним відповідачем у справі має бути Державна казначейська служба, проте судом не проведено заміну відповідача в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України, у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення Державної казначейської служби України про час і місце розгляду справи, внаслідок чого належний відповідач не знав про розгляд справи та був позбавлений права висловити свою правову позицію чи надати обґрунтовані заперечення.

За наведених доводів апелянт просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає повністю.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності завданої позивачу моральної шкоди діями державних органів та право останнього на отримання грошової компенсації в розмірі 130 000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.07.2007 року Долинським РВ МВС України в Івано-Франківській області було порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та 06.02.2008 року ОСОБА_4 притягнуто як обвинуваченого за вказаною статтею, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Долинського районного суду від 19.10.2099 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.289 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років. На підставі ст.ст.75,104 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий термін один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області вирок Долинського районного суду від 19.10.2009 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Долинського районного суду від 03.06.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.289 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації майна. . На підставі ст.ст.75,104 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий термін один рік.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.06.2013 року вирок суду в частині засудження ОСОБА_4 скасовано, а справу в скасованій частині направлено в Долинський районний суд на новий судовий розгляд.

Постановою Долинського районного суду від 14.05.2014 року кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_4 повернуто прокурору Долинської міжрайонної прокуратури для проведення додаткового розслідування.

Постановою Долинськго РВ УМВС України від 30.06.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено спеціальним Законом - № 266/94 ВР від 1 грудня 1994 року.

Відповідно до положень ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст.ст. 3,4 Закону у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода, причому відшкодування шкоди у зазначених випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Таким чином, на основі досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін, та з урахуванням вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст.ст.23, 1176 ЦК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Зокрема, доводи позивача про незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, встановлені кримінальним законом обмеження на протязі тривалого часу, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, психологічних переживань, погіршення відносин з оточуючими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Що стосується посилання апелянта на неналежну оцінку судом завданих ОСОБА_4 моральних страждань, а як наслідок - невірно визначену суму відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (ст.13) визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, на думку колегії суддів за весь період перебування ОСОБА_4 під слідством та судом, починаючи з часу пред'явлення йому обвинувачення - 76 місяців та 23 дні, сума, що визначається до відшкодування моральної шкоди не може бути меншою ніж 93534 грн.

Судом до відшкодування визначено суму 130 000 грн., з врахуванням того, що така грошова компенсація надасть ОСОБА_4 можливість відновити психологічну рівновагу через покращення власного побуту.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для компенсації страждань потерпілої особи у розумних межах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність врахування тривалості порушення прав ОСОБА_4 та можливих негативних наслідків такого порушення, а також те, що судом врахована фінансова спроможність держави на даний час нести тягар відшкодування, пов'язаний з діями окремих посадових осіб.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процессуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обгрунтованості, тому підстав для скасування данного рішення та ухвалення нового колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

В.Д. Фединяк