справа № 2010/5594/12 провадження 2/619/30/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2015 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого судді Остропілець Є.Р.
за участю секретаря судового засідання Дмитриченкової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської, ради Дергачівського району до ОСОБА_2, Відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, третя особа: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області «Про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки в придатному для використання стані»,-
Прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської, ради Дергачівського району звернувся з позовом до ОСОБА_2, Відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області, третя особа: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області, в якому просить, визнати недійсним держаний акт серії НОМЕР_1 від 21.04.2008 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2. Визнати недійсним запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 21.04.2008 серії НОМЕР_1, вчинений Харківською регіональною філією Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2. на користь Русько-Лозівської сільської ради земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
В обґрунтування позову позивач зазначив, відповідно до ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються функції, серед яких представництв» інтересів громадянина або держави в суді у випадках передбачених законом
Статтею 123 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначається законом.
Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушення або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються між ними або державою.
Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами Л заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, права юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави.
Прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому полягає порушення інтересів держави або в чому існує загроза інтересі держави, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтереси громадянина або держави в суді, прокурор, в межах повноважень, визначені законом, звертається до суду з позовною заявою.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національні багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
З огляду на викладене, прокурор Дергачівського району Харківські області звертається до суду з метою захисту інтересів держави територіальної громади Русько-Лозівської сільської ради Дергачівськоі району Харківської області в сфері земельних відносин.
Так, прокуратурою району в 2012 році проведена перевірка дотримані вимог земельного законодавства та законодавства України про місця самоврядування під час передачі у власність земельних ділянок Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області.
Проведеною перевіркою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 20 сесії 5 скликані про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки л будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0, 1500 АДРЕСА_1 від 24.01.2008 прийнято в порушена 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Дане рішення не розглядалось та не вирішувалося й відповідне рішення сільською радою не приймалося.
На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської Дергачівського району Харківської області від 24.01.2008 ОСОБА_2, отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку сер НОМЕР_1 від 21.04.2008.
Відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,150 її вартість складає 122 850 грн.
Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 та 2 ст.11 ЗУ України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом ( ч.1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, підставах яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Крім того, видача державного акту на право власності на земельну ділянку без визначеної законом ( ч.1 ст.116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушенням вимог ст..ст.116, 118 ЗК України - недійсним.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 та 24.04.2013, які прийняті за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у справах №№ 6-33 цс13, 6-14 цс13, та в силу імперативних положень ст..360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні.
Вищевикладені обставини свідчать про відсутність права у відповіді земельну ділянку за вищевказаною адресою, оскільки фактично питана передачу у власність земельної ділянки у встановленому законом поряд вирішувалося.
Таким чином, вказана земельна ділянка набута у власність з порушенням ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», призвело до незаконного її відчуження на підставі завідомо незаконне рішення органу місцевого самоврядування, винесеного одноособово головою Русько-Лозівської сільської ради Муравським В.А. та порушення територіальної громади Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
Згідно рішення Конституційного суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Відповідно до вимог ст.ст. 378, 387, ч.3 ст.388 ЦК України передбачено припинення права власності на земельну ділянку.
Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відсутність у ОСОБА_2, права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання недійсною державної реєстрації вищевказаного державного акта, оскільки така реєстрація проведена безпідставно.
У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність в разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення.
Представник позивача Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце судового засідання вона повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
У судове засідання представник відповідача: Відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області не з'явився, про причину неявки суду не повідомили.
У судове засідання представник третьої особи: Реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківській області не з'явився, відповідно до наданої заяви справу просили розглядати за їх відсутністю.
Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції Харківської області надала суду пояснення посилаючись на те, що на теперішній час, порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-1V від 01.07.2004, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, Порядком ведення Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2001 № 1141, іншими нормативно - правовими актами України.
Зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» від 11.02.2010 № 1878-VI, встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 01.01.2013 (див. частину 2 Прикінцевих та перехідних положень).
Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Таким чином, в Україні, на теперішній час, встановлено та діє заявний принцип державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Відповідно до ч. 7 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.
Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Заявник, відповідно до п. 13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.
Державна реєстрація прав, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили та інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Отже, для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно заявник самостійно формує, передбачений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень пакет документів, складає та подає до органу державної реєстрації за місцем розташування такого майна заяву, встановленої форми.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень, проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8і) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або пре нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.
Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, відповідно до п. 20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.
За змістом ч. 2 ст. 35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.
Зауважують, що обсяг прав та обов'язків органу державної реєстрації його повноваження, визначаються Положенням про такий орган, та чинним законодавством України з питань державної реєстрації, а так само розглянути заяву в процедурі державної реєстрації та прийняти відповідне ріпі функціональним обов'язком державного реєстратора прав на нерухоме майно від так ухвалення Дергачівським районним судом Харківської області рішення у зазначеній цивільній справі не може вплинути на права та обов'язки
реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Встановлено, що прокуратурою району в 2012 році проведена перевірка дотримані вимог земельного законодавства та законодавства України про місця самоврядування під час передачі у власність земельних ділянок Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області.
Проведеною перевіркою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 20 сесії 5 скликані про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки л будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0, 1500 АДРЕСА_1 від 24.01.2008 прийнято в порушена 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Дане рішення не розглядалось та не вирішувалося й відповідне рішення сільською радою не приймалося.
На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської Дергачівського району Харківської області від 24.01.2008 ОСОБА_2, отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку сер НОМЕР_1 від 21.04.2008.
Відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ДІЛЯНКІ будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,150 її вартість складає 122 850 грн.
Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною 1 та 2 ст.11 ЗУ України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом ( ч.1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов,язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, підставах яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Крім того, видача державного акту на право власності на земельну ділянку без визначеної законом ( ч.1 ст.116 ЗК України)підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушенням вимог ст..ст.116, 118 ЗК України - недійсним.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 та 24.04.2013, які прийняті за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у справах №№ 6-33 цс13, 6-14 цс13, та в силу імперативних положень ст..360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні.
Вищевикладені обставини свідчать про відсутність права у відповідача на земельну ділянку за вищевказаною адресою, оскільки фактично питання про передачу у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку не вирішувалося.
Таким чином, вказана земельна ділянка набута у власність з порушенням ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», призвело до незаконного її відчуження на підставі завідомо незаконне рішення органу місцевого самоврядування, винесеного одноособово головою Русько-Лозівської сільської ради Муравським В.А. та порушення територіальної громади Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
Згідно рішення Конституційного суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Відповідно до вимог ст.ст. 378, 387, ч.3 ст.388 ЦК України передбачено припинення права власності на земельну ділянку.
Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відсутність у ОСОБА_2, права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання недійсною державної реєстрації вищевказаного державного акта, оскільки така реєстрація проведена безпідставно.
Таким чином, суд визнає недійсним державний акт на земельну ділянку, яка розташована на території Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області кадастровий номер НОМЕР_2 скасовує запис про державну реєстрацію прав та зобов'язує відповідача повернути власнику зазначену земельну ділянку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116,155 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 202, 215, 216, 328, 373, 378, 387, 388 ЦК України суд, -
Позов прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі: Русько -Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області - задовольнити.
Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з моменту видачі державного акту на право власності громадянці ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,1500 га, яка розташована на території Русько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (державний акт на право власності серії НОМЕР_1 від 21.04.2008 року на земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2).
Визнати недійсним запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 21.04.2008 року серії НОМЕР_1 вчинений Харківською регіональною філією Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Зобов'язати ОСОБА_2 звільнити та повернути земельну ділянку (кадастровий номер № НОМЕР_2) у володіння та користування Русько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Є.Р.Остропілець