Провадження № 2/202/161/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Калиновський Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березі 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № К3В1NN00000116 від 19.08.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36,00% на рік з кінцевим терміном повернення 16.08.2013 року. Зобовязання за даним кредитним договором було забезпечено договору поруки № 167 від 20.10.2010 року з ПАТ «Акцент-Банк». Відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 26.02.2013 року виникла заборгованість у розмірі 115300,81 грн., а саме: 18847,93 грн. заборгованість за кредитом, 17694,32 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 1136,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 71893,27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250грн. штраф (фіксована частина), 5478,61 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 105300,81 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. , судові витрати по справі, стягнути солідарно з усіх відповідачів 10000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що між банком та ОСОБА_1 не погоджувалися істотні умови надання кредиту. У 2008 році ОСОБА_1 дійсно отримував від позивача 20000 грн., але жодного договору на отримання даних коштів з ним укладено не було. Крім того, він частково повернув кошти позивачу на суму 5300 грн. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що з травня 2009 року відповідач перестав виконувати грошові зобовязання. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних обставин.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № К3В1NN00000116 від 19.08.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36,00% на рік з кінцевим терміном повернення 16.08.2013 року.

Зобовязання за договором було забезпечено договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк».

Позивачем заявлено, що відповідач ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 26.02.2013 року виникла заборгованість у розмірі 115300,81 грн., а саме: 18847,93 грн. заборгованість за кредитом, 17694,32 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 1136,68 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 71893,27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250грн. штраф (фіксована частина), 5478,61 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту , строк давності якого минув. У звязку із цим позовні давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставне майно, тощо), положення п. 7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку.

Оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами у розмірі 760 грн. 92 коп. з 15 по 20 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту та процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу. ОСОБА_1 перестав з лютого 2009 року виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту, у той час як банк звернувся до суду 20 березня 2013 року.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 257, 258, 261, 267, 530 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.11, 15, 27, 60, 61, 212-215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко