АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», Представництва Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» у м. Полтаві про визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати кредитний договір № А328RG107180031 від 23.06.2013 року (заяву позичальника), укладений між нею та ПАТ «АкцентБанк», недійсним, як такий що укладений внаслідок помилки та омани.

В обґрунтування позову посилається на те, що в червні 2013 року вона погодилася на пропозицію невідомого чоловіка на центральному ринку м. Полтава щодо виготовлення меблів на замовлення. 23 червня 2013 року, попередньо зателефонувавши, до неї прийшли невідомий чоловік з дівчиною, які виявилися представниками А-банку, зробили відповідні заміри, склали ескіз кухні та повідомили її вартість в 15000 грн.

Оскільки необхідної суми коштів у позивачки не було, їй запропонували розрахуватися частинами, оформивши розстрочку шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3

В подальшому, з метою уточнення деталей замовлення вона звернулася до офісу банку та виявилося, що ОСОБА_3 насправді являється ОСОБА_4 і шахрайським шляхом заволодів кредитними коштами. На вимогу повернути кошти ОСОБА_3 відмовився, але написав розписку про те, що він бере на себе кредитні зобовязання ОСОБА_2 перед банком. Проте в лютому 2014 року до неї почали телефонувати представники банку з вимогою погасити кредит.

Оскільки кредитний договір не був спрямований на реальне настання наслідків, так як укладався з метою придбання меблів, які ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_3 не виготовлять, від імені ПАТ «А-Банк» підписаний особою, повноваження якої не підтверджено, а кредитні кошти без будь-яких підстав перераховано Банком ОСОБА_3, з яким договір на придбання меблів нею не укладався, позивачка вважає, що відповідач навмисно увів її в оману, тому кредитний договір є недійсним.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. Посилається на незаконність рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України апеляційний суд постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2013 року між позичальником ОСОБА_2 та ПАТ «АкцентБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 15000 грн. на строк 36 місяців з фіксованою відсотковою ставкою 0,12% річних для оплати/часткової оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 № 1196 у ПАТ «А Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ НОМЕР_1.

Цього ж дня ОСОБА_2 замовник та ФОП ОСОБА_3 уклали договір № 158R про те, що останній зобовязується доставити і передати у власність замовника товар, а замовник у відповідності до умов договору сплатити та прийняти товар.

Відповідно до рахунка фактури № б/н від 23.06.2013 року продавець ФОП ОСОБА_3, покупець ОСОБА_2, найменування товару кухня, ціна 15000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою як стороною, яка діяла під впливом оману, не доведено наявність умислу з боку відповідача на введення її в оману, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, та сам факт оману.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та нормам права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу).

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

При цьому обман стосовно мотивів вчинення правочину правового значення не має.

Згідно вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обовязок доведення факту обману, умислу в діях відповідача, істотності значення обставин, щодо яких її введено в оману, покладається на особу, яка діяла під впливом обману, тобто позивача по справі ОСОБА_2, яка належних та допустимих доказів вчинення щодо неї обману з боку ПАТ «Акцент-Банк» по справі не надала та відповідних обставин суду не довела.

Вчинення іншими особами шахрайських дій по заволодінню кредитними коштами на правовідносини сторін кредитного договору не впливають, а мотиви, що спонукали ОСОБА_2 на укладення кредитного договору з ПАТ «Акцент-Банк», правового значення по справі не мають.

Укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ст. 634 ЦК України), та складається із заяви позичальника № А328RG107180031, запропонованих ПАТ «Анкцент-Банк» Умов та правил та Тарифів банку, з чим позивачка погодилась, про що свідчить її підпис у заяві.

За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, доводи апеляційної скарги щодо недотримання письмової форми кредитного договору, відсутності у менеджера ОСОБА_5 повноважень на вчинення оспорюваного правочину та перерахування Банком коштів на рахунок ФОП ОСОБА_3 без достатніх правових підстав не відповідають фактичним обставинам справи, характеру спірних правовідносин сторін і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги щодо заміни боржника у кредитному зобовязанні виходять за межі заявлених позовних вимог і колегією суддів до уваги не беруться.

Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко Судді: /підписи/ ОСОБА_6

ОСОБА_7

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1