АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5333/15 Справа № 183/7117/14 Головуючий у 1 й інстанції - Парфьонов Д. О. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Концерна "Військторгсервіс" Міністерства Оборони України на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Концерну "Військторгсервіс" Міністерства Оборони України в особі Новомосковської філії Концерну "Військторгсервіс" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 35993,20 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що при її звільненні 14 лютого 2014 року з посади начальника Новомосковської філії Концерну "Військторгсервіс" з нею не проведено кінцевий розрахунок.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 34929,94 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та вирішено питання про розподіл судових витрат по справі, а в решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі Концерн "Військторгсервіс" Міністерства Оборони України просить скасувати рішення суду і відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з 28 вересня 2007 року працювала на посаді начальника Новомосковської філії концерну "Військторгсервіс" та наказом №17-а від 14 лютого 2014 року була звільнена 20 лютого 2014 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, але з нею не проведено відповідачем розрахунку за фактично відпрацьований час, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року терміном 24 календарних дні, компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за її 2011 рік терміном 4 календарних дні, компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року терміном 24 календарних дні, компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2012 рік терміном 4 календарних дні, компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за період роботи з 01.10.2013 року по 20.02.2014 року терміном 9 календарних днів, компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за період роботи з 01.10.2013 року по 20.02.2014 року терміном 1 календарний день, а всього на загальну суму 6633,19 грн., при цьому повний розрахунок з нею відповідачем проведений 22 жовтня 2014 року, що визнано сторонами і не оспорюється.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про зобов'язання відповідача сплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду з урахуванням глибини таких страждань, обставин, при яких була заподіяна шкода, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, керуючись названими нормами закону.

Доводи Концерна "Військторгсервіс" Міністерства Оборони України у скарзі про відсутність його вини у затримці повного розрахунку з позивачкою у зв'язку з кредитною заборгованістю по заробітній платі не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, матеріалах справи і наданих сторонами доказах, які свідчать про виникнення такої заборгованості з вини посадових осіб підприємства, а саме по собі відсутність коштів на рахунку роботодавця не звільняє його від відповідальності згідно ст. 117 КЗпП України, про що надав відповідне роз'яснення Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України і такого самого по суті висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29 січня 2014 року (№ 6-144ц13).

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Концерна "Військторгсервіс" Міністерства Оборони України відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: