Справа №591/6791/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1251/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Сумської міської ради

про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради

про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулась до суду із вищезазначеним позовом 15 вересня 2014 року. Просила визнати ОСОБА_3 разом з його неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом 17 листопада 2014 року. Просив зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням - АДРЕСА_1 шляхом зобовязання відповідачів надати йому ключа від вхідних дверей квартири. Стягнути з відповідачів за зустрічним позовом понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є наймачем АДРЕСА_1. Квартира надавалась на сімю з чотирьох чоловік: ОСОБА_4, її двох синів та чоловіка, який помер у 2011 році. У вказаній квартирі також зареєстровані ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Квартира є державною, не приватизована. Спірна квартира обслуговується КП «Сумижитло» СМР, належить до комунальної власності територіальної громади м. Суми, має всі комунальні зручності відповідно до умов в м. Суми.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 (дружина позивача за зустрічним позовом) у березні 2003 року зверталась до Зарічного районного суду м. Суми зі скаргою приватного обвинувачення, в якій просила порушити кримінальну справу по факту спричинення їй легких тілесних ушкоджень та притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 125 ч. 1 КК України (а.с. 31). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2003 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4 за ознаками ст. 125 ч. 1 КК України за скаргою ОСОБА_7 у звязку із застосуванням Закону України «Про амністію», провадження у справі закрито (а.с. 35). У серпні 2003 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 звертались до суду з позовом до ОСОБА_9 про визнання втрати права користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1.

ОСОБА_10 та ОСОБА_3 звертались до Зарічного районного суду м. Суми у березні 2004 року зі скаргою приватного обвинувачення, в якій просили порушити кримінальну справу по факту причинення ним легких тілесних ушкоджень та притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 1 КК України (а.с. 38). Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 червня 2004 року провадження в справі по обвинуваченню ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 1 КК України, ОСОБА_7 за ст.126 ч. 1 КК України, ст. 128 КК України, ОСОБА_3 за ст. 126 ч. 1 КК України закрито у звязку з примиренням потерпілого та підсудних, звільнено ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності (а.с. 40).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 78 ЖК УРСР, тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім'ї наймача, він зобов'язаний забезпечити належне утримання приміщення. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 - 99 цього Кодексу. Члени сім'ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов'язки за договором найму цього приміщення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином не з`ясував та не перевірив доводи та заперечення сторін, не дав належної оцінки зібраним у справі доказам.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що він працює за межами м. Суми, а саме на будівництві в Київській області, а його дружина із неповнолітнім сином проживали у спірній квартирі до 2006 року та переїхали мешкати до батька ОСОБА_7, а саме у квартиру АДРЕСА_2 у звязку із напруженими стосунками із позивачкою за первісним позовом ОСОБА_4 є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції. З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виникали сварки, остання навіть причиняла ОСОБА_7 тілесні ушкодження, про що були відповідні звернення до правоохоронних органів та до суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_7, проживаючи в спірному житловому приміщенні, за відсутності чоловіка, який перебуває на заробітках та зважаючи на відносини, які склались між нею та рідними чоловіка була змушена переїхати до квартири свого батька.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 необґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3 не було надано суду доказів його участі в утриманні квартири, оскільки з пояснень свідка ОСОБА_11 (сестри дружини ОСОБА_3А.) вбачається, що останній кошти за комунальні послуги ОСОБА_4 передавав. Також, ОСОБА_3 надано квитанції за сплату комунальних послуг, які він сплачував особисто.

Ствердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що до смерті його батька, а саме до 2011 року, він передавав матері кожен місяць частину коштів на сплату комунальних послуг не спростовуються.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що коли він приїздив до м. Суми завжди залишався на ніч у квартирі по вул. Д. Коротченка до заміни його матірю вхідних дверей, від яких у нього на даний момент ключа немає, не спростовуються доказами, які є в матеріалах справи. Крім того, згідно положень ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Оскільки позивач за зустрічним позовом працює не в м. Суми у суду не було підстав для визнання ОСОБА_3 та його неповнолітнього сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 68 в будинку № 21 по вул. Д. Коротченка в м. Суми.

З Довідки КМ «Сумижитло» СМР від 06 серпня 2014 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 (квартира де проживає ОСОБА_7 з неповнолітнім сином ОСОБА_3А.) на житловій площі 77,37 кв.м прописані 7 осіб, а саме: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_14, резніченко ОСОБА_15 увагу на те, що за адресою де проживає дружина ОСОБА_3 зареєстрована велика кількість осіб, а їх дитина неповнолітня і вони мають ще малолітню дитину ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3 у суду не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у користуванні оскаржуваною квартирою, а саме змінила вхідні двері та ключа від них не надала є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 має роботу за межами м. Суми, має неповнолітнього сина та малолітню доньку, а доступу до користування квартирою № 68 в будинку № 21 по вулиці Д. Коротченка в м. Суми він не має у звязку із заміною вхідних дверей, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає обставинам справи, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задовольнити. Зобовязати ОСОБА_4 надати ОСОБА_3 ключ від квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 365 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: