АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 629/3173/14-ц Головуючий 1 інст. Жмуд Н.М.
Провадження № 22ц/790/4134/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

21.07.2014 року позивач ТОВ «Страхова компанія «Індіго» звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що 21.10.2009 року на автодорозі Мерефа-Лозова-Павлоград сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.04.2011 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 21.11.2008 року між ТДВ «СК Індіго» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-16730-08, згідно якого позивач прийняв на себе зобовязання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Chevrolet» державний номер НОМЕР_3. 23.10.2009 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав всі необхідні документи. ТДВ «СК Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту № 15103/206 від 15.11.2011 року, страхового акту № 15104/206 від 18.11.2011 року, рахунку від 12.09.2011 року, товарного чеку від 21.10.2009 року та розрахунків сум страхового відшкодування перерахувала на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 32 687,24 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 20955 від 16 листопада 2011 року, платіжним дорученням № 20963 від 22 листопада 2011 року, платіжним дорученням № 21018 від 23 листопада 2011 року, відомістю № 943 від 23 листопада 2011 року.

На основі зазначеного, до заявника після здійснення виплати страхової суми постраждалій особі, перейшло право вимоги до особи винної у вчиненні ДТП. У звязку з тим, що на момент ДТП відповідальність водія транспортного засобу «Ford» державний номер НОМЕР_4 була застрахована за полісом серія ВВ № 8866171 в ВАТ «НАСК «Оранта» позивач звернувся з вимогою до страховика цивільно-правової відповідальності. Страховик цивільно-правової відповідальності винної особи, у відповідь на вимогу, відшкодував позивачеві суму страхового відшкодування в межах страхової суми передбаченої на дату укладення договору обовязкового страхування, а саме 24 990 гривень. Але позивачеві було недоплачено 7694,24 гривень страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.04.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Індіго» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 7 694 гривень 24 копійки та сплачений судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, а всього суму в розмірі 7937 (сім тисяч девятсот тридцять сім) гривень 84 копійки.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд безпідставно не витребував докази на спростування вимог позивача, не застосував строк позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 4 ст. 61, ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

У відповідності зі ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, що страхувальник (чи інша особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акта.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 2 статті 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1188 Цивільного кодексу України, встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування).

Відповідно до ст. 256, ч. 6 ст. 261, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Відповідно до Договору страхування наземного транспорту за № 206-03174-07, укладеного 07.11.2007 року між ТДВ «СК Індіго» та ОСОБА_4, позивач прийняв на себе зобовязання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Chevrolet» державний номер НОМЕР_3 (а.с. 4-6).

23.10.2009 року страхувальник ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 7)

Згідно до Ухвали Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2011 року, судом встановлено, що ОСОБА_5 21 жовтня 2009 року близько 15 годині, будучи в стані алкогольного спяніння, керував технічно несправним автомобілем марки «Форд Сьєра», номерний знак 86-212 ХК, допустив порушення ДТП України, в результаті чого здійснив аварійне зіткнення. В результаті ДТП постраждав також і автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 21-24)

Транспортний засіб постраждалої сторони, а саме автомобіль НОМЕР_1, був застрахований за договором добровільного страхування транспортних засобів та ТДВ «СК Індіго» на виконання умов договору страхування, перерахувала на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 32 687,24 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 20955 від 16 листопада 2011 року, платіжним дорученням № 20963 від 22 листопада 2011 року, платіжним дорученням № 21018 від 23 листопада 2011 року, відомістю № 943 від 23 листопада 2011 року (а.с. 16-19)

Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно в повному обсязі не сплатив, а тому суд вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В судових засіданнях та в письмових запереченнях на позовну заяву, представник відповідача неодноразово зазначав про пропущення позивачем строку позовної давності, посилаючись, що строк з якого необхідно рахувати право на звернення з вимогою до суду починається з 13.04.2011 року.

Судом першої інстанції встановлено, що саме з моменту виконання позивачем свого зобовязання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати регресний позов до суду. Як розяснив Верховний Суд України у своїх постановах від 27.03.2012 року зі справи Господарського суду міста Києва № 58/168, від 07.08.2012 року зі справи Господарського суду Рівненської області № 12/207, від 28.08.2012 року зі справи Господарського суду Харківської області № 5023/4833/11, право вимоги на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», виникає після виплати страхового відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку. Даний висновок є обовязковий для усіх органів та організації України, у тому числі і для суду. Повну виплату суми страхового відшкодування позивач здійснив 23.11.2011 року, що підтверджується копією платіжного доручення, яке є в матеріалах справи. А отже суд вважав, що позивач не пропустив строків позовної давності.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: -