У х в а л а

іменем україни

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, які також діють в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Головне управління державної міграційної служби у Солом'янському районі м. Києва, Житлове управління дочірнього підприємства по експлуатації та ремонту житлового фонду та об'єктів соціального-побутового призначення «Екос», відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення шляхом визнання права власності та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Новий» (далі - ПАТ «АКБ «Новий») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, на підставі якого позичальник отримав 300 тис. доларів США строком до 17 серпня 2009 року зі сплатою 14,5% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 серпня 2006 року з ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4 У зв'язку із невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 01 квітня 2009 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, 01 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу, так як орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації не надав згоду на реалізацію предмета іпотеки через реєстрацію у квартирі неповнолітніх дітей.

Позивач стверджував, що 25 травня 2013 року направив на адресу відповідачів вимогу про добровільне погашення заборгованості за кредитом у сумі 416 455 доларів США 36 центів або звільнення квартири з попередженням про звернення до суду із позовом про виселення з квартири, яке відповідачі отримали 29 травня 2013 року, однак заборгованість не погашена.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати за ним право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 у рахунок задоволення вимог у сумі 416 455 доларів США 36 центів, зобов'язати Головне управління державної міграційної служби у Солом'янському районі м. Києва зняти відповідачів з реєстрації у квартирі, виселити відповідачів з квартири та стягнути з них судовий збір.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року рішення апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення.

Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором № 99-06-В від 18 серпня 2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «АКБ «Новий», в сумі 416 455,36 доларів США, з яких 300 000 доларів США - заборгованість по кредиту, 116 455,36 доларів США заборгованість по відсотках, шляхом визнання права власності за ПАТ «АКБ «Новий» на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4, за вартістю, визначеною на момент набуття права власності банком на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у порушення вимог ст. 526 <nau://ukr/435-15|st526> ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> позичальник належним чином не виконував свої обов'язки за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, а тому в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, даного як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не обмежує повноваження судів ухвалювати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

О.О. Дьоміна А.В. Маляренко О.В. Ступак