Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року позов задоволено повністю.

Звернуто стягнення на належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння, загальною площею 262, 5 метрів квадратних; земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер-НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок виконання зобов»язань ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року за Договором кредиту №733/037-Д6М від 17.07.2008 року в сумі 280141, 27 доларів США (що станом на 06.10.2014 року складає 3625166, 98 грн) та договором іпотеки №733/037- Д6М/1 від 17.07.2008 року шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 1 253 160, 00 гривень 00 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що вважає рішення суду незаконним і таким, що ухвалене судом першої інстанції з невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, й порушенням норм матеріального й процесуального права.

__________________________________________________________________________

Справа № 569/16441/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Тимощук О.Я.

Провадження № 22-ц/787/1383/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Вказує, що обставини, які унеможливлюють застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» судом першої інстанції не зазначені та не спростовані.

Доводить, що не відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено, що вимога ОСОБА_2 надіслана 02.09.2014 року, а отже встановлений ЦКУ шестимісячний термін пред»явлення вимоги позивачем не пропущений, оскільки такий висновок спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи та суперечить судовій практиці у аналогічних справах.

Стверджує, що матеріалами справи підтверджено, що про відкриття спадщини банку стало відомо 02 квітня 2014 року, а з вимогою до ОСОБА_2 він звернувся лише 13.10.2014 року, пропустивши встановлений законом шестимісячний строк, продовження або поновлення якого чинним законодавством не передбачено.

Також зазначає, що повністю доведеним є факт того, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не проживав з ОСОБА_4 разом у будинку.

Покликається, що представником позивача була подана заява, в якій змінюється предмет позову, після стадії закінчення з»ясування обставин справи і перевірки їх доказами перед початком судових дебатів по справі, що не припустимо з огляду на положення ч.2 ст.31 ЦПК України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за недоведеністю та безпідставністю, а також стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позивача сплачений ними судовий збір в розмірі 1827 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що отримання спадкоємцем, що прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом спадкоємця, а не його обов"язком, відтак відсутність у спадкоємця ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Покликаючись на ст.73 СК України, зазначив, що якщо встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби, то стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, тобто на майно ОСОБА_1

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.07.2008 року між АКБ СР „Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 733/037 - Д6М, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на поточні витрати, грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США зі сплатою 14,0 процентів річних, з порядком повернення кредиту рівними частинами, періодично до 05 числа кожного місяця в сумі 1481,48 дол.США, та з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 16.10.2019 року. /п.1.1. Договору/

На забезпечення виконання вказаного договору між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки № 733/037-Д6М/01 від 17.07.2008 року, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку іпотекодержателю домоволодіння загальною площею 262,5 кв.м., житловою площею 113,1 кв.м., земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до п.п.1.3.2; 1.3.3 Договору кредиту кредитором було укладено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Договори фінансової поруки від 17.07.2008 року /а.с. 5/

Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна сума заборгованості станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 р. становить 280 141,27 доларів США та складається: з 185 473,76 доларів США- заборгованості за кредитом, 94 667,51 долари США - заборгованість за відсотками./а.с. 22/.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 останній дав згоду на передачу в іпотеку та укладення договору іпотеки його дружиною ОСОБА_4, придбаної ними в період шлюбу, земельної ділянки та жилого будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. /а.с.7/

20.09.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. /а.с. 57/

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, /а.с. 22/. і після її смерті відкрилась спадщина, до якої в силу ст. 1216 ЦК України включаються всі права та обов"язки, що належали спадкодавцю.

Згідно відповіді Першої Рівненської державної нотаріальної контори від 11.04.2014 року та від 04.09.2014 року /а.с. 30,31/ зазначено, що претензія банку щодо зобов"язання погашення кредиту ОСОБА_4 розглянута та прийнята до уваги. У разі звернення спадкоємців до нотаріальної контори, вони будуть ознайомлені зі змістом претензії.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилась після 01 січня 2004 року визначений главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов"язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов"язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України /ст.ст.1218,1231 ЦК України/.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її /ч.1 ст.1268 ЦК України/.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2- син померлої, місце проживання якого зареєстровано у спірному будинку.

Разом з тим, судом не встановлено, що ОСОБА_2 відмовився від спадщини після смерті матері, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, спадкові права є майновим об"єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно /прийняти спадщину/, але право розпоряджатися нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Такі висновки викладені в Постанові ВСУ від 08.04.2015 року у справі № 6-525ц15, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов"язковими для всіх суб"єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Як роз"яснив у п.7 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року Пленум Верховного Суду України якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов"язку, передбаченого ст.1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст.625 цього Кодексу.

За ст.1282 ЦК України спадкоємці мають зобов"язання задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Статтею зазначено, що у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку.

Відповідно до ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред"явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч.2 і ч.3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Судом також встановлено, що 02.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Укрсоцбанк" з письмовою заявою - повідомленням про смерть ОСОБА_4 та надав копію свідоцтва про смерть останньої./а.с. 24/

03.04.2014 року ОСОБА_1 отримав від банку повідомлення про наявність кредиторської заборгованості та з вимогою сплатити зазначену заборгованість за кредитним договором в межах вартості майна, яке буде одержано ним у спадщину./а.с. 29/.

01.09.2014 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 банком було направлено повідомлення про наявність кредиторської заборгованості та з вимогою сплатити її в межах вартості майна, що буде отримано в спадщину./а.с.28/

Відомості про дату отримання вказаного повідомлення в суду відсутні.

Оскільки зі смертю боржника зобов"язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов"язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі ст.ст.1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

З позовною вимогою до спадкоємця ОСОБА_2 кредитор звернувся 13.10.2014 року /а.с.2/, тобто зі спливом шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.1281 ЦК України, що на думку колегії суддів, позбавляє його права вимоги до спадкоємця, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст.1281,1282 ЦК України, які ним не дотримані.

За змістом ст.ст. 1, 6, 18 Закону України "Про іпотеку" співвласник майна, що передається в іпотеку, та іпотекодавець не є тотожними особами, оскільки, останній обов'язково являється стороною договору іпотеки (майновим поручителем), а співвласник майна може надати лише згоду на розпорядження його частиною майна, не будучи стороною договору іпотеки.

Відповідно до п. 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна.

Згідно з ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Звернення стягнення на частку майна, що є у спільній сумісній власності відбувається в порядку, передбаченому ст.ст. 366, 371 ЦК України.

Позов про виділ із спільного майна частки співвласника ОСОБА_1 та виділ її в натурі для звернення стягнення на неї не заявлявся.

Таким чином, на думку колегії суддів, задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув та вирішив питання щодо майна, яке є об"єктом спільної сумісної власності в цілому, без попереднього визначення частки та виділу її в натурі, що є незаконним та неправомірним, оскільки суперечить ст.73 СК України, ч.6 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 371 ЦК України та порушує право щодо володіння, користування та розпорядження майном, як об"єктом права сумісної власності подружжя.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки - скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1827,00 гривень за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук