Справа № 442/4152/13 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/3866/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Щербай В.П.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року у справі за позовами ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, з участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Дитячий оздоровчий табір "Веселка" про розірвання договорів купівлі-продажу, припинення зобов'язань за договорами та повернення майна, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу від 02.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Юзефівим О.Б, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Припинено право власності ОСОБА_4 на будівлі відпочинкового комплексу "Веселка", що знаходяться по АДРЕСА_1, загальною площею 27.0 кв.м., позначений на плані літ. "А0-1", будинок літній НОМЕР_1, загальною площею 27,0 кв.м, позначений на плані літ, "А 1-1" будинок літній НОМЕР_2, загальною площею 27,0 кв.м., позначений на плані літ. "А7-1", будинок літній НОМЕР_3, загальною площею 27,0 кв.м., позначений на плані літ. "А8-1", будівлю столярного цеху, загальною площею 259,6 кв.м., позначену на плані літ. "Б-1" та зобов'язано повернути його ОСОБА_5.

Розірвано договір купівлі-продажу від 05.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Юзефівим О.Б., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Припинено право власності ОСОБА_3 на будівлі відпочинкового комплексу "Веселка", що знаходяться по АДРЕСА_1 - будинок дванадцятимісний, загальною площею 82,6 кв.м., позначений на плані літ. "А20-1", будинок дванадцятимісний, загальною площею 76.0 кв.м, позначений на плані літ. "А21-1" будинок шестимісний, загальною площею 53,4 кв.м., позначений на плані літ, "А22-1", будинок над плавальним-басейном, загальною площею 71,5 кв.м., позначений на плані літ. "А23-1", будівлю колиби, загальною площею 38,9 кв.м., позначену на плані літ. "Г-1", будівлю фінської лазні, загальною площею 108,0 кв.м., позначену на плані літ. "Д-1" та зобов'язано повернути його ОСОБА_5.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 по 400 грн. 00 коп. понесених судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 серпня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, з участю третьої особи - ТзОВ Дитячий оздоровчий табір "Веселка" про розірвання договору купівлі-продажу, припинення зобов'язань за договором та повернення майна. Вважають рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначають, що суд в своєму рішенні посилається на те, що оспорювані договори є договорами купівлі-продажу в кредит, однак в таких відсутнє посилання на те, що вказані договори є договорами купівлі-продажу товарів в кредит. Сам факт досягнення сторонами договору купівлі-продажу домовленості про розстрочення платежу за придбаний товар не є свідченням того, що дані договори є договорами купівлі-продажу товарів в кредит. Також, ні Договорами купівлі-продажу від 02 грудня 2006 року та 05 грудня 2006 року, ні параграфом 1 глави 54 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо договорів купівлі-продажу не передбачено можливості при розірванні таких договорів витребовувати майно, яке було предметом договору купівлі-продажу, а тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Суд не звернув увагу на пропуск позивачем строку позовної давності. Також, зазначають, що рішення, прийняте відповідачами спільно з позивачем про вступ до числа учасників ТзОВ "Уккан-Дерев" було прийнято не в 2009 році, як зазначено в оскаржуваному рішенні, а таке було прийняти у 2007 році, коли і створювалося дане товариство. Також, зазначають, що оплата за придбане майно була здійснена відповідачами повністю в терміни визначені договорами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 та представника третьої особи ОСОБА_8 в заперечення мотивів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із копій договорів купівлі-продажу від 02.12.2006 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та від 05.12.2006 року, укладеного між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

- 02.12.2006 року ФОП ОСОБА_5 зобов'язався передати у власність ОСОБА_4 будівлі відпочинкового комплексу "Веселка", що знаходяться по АДРЕСА_1 - будинок літній НОМЕР_4. загальною площею 27.0 кв.м., позначений на плані літ. "А0-1", будинок літній НОМЕР_1, загальною площею 27,0 кв.м, позначений на плані літ, "А 1-1" будинок літній НОМЕР_2, загальною площею 27,0 кв.м., позначений на плані літ. "А7-1", будинок літній НОМЕР_3, загальною площею 27,0 кв.м., позначений на плані літ. "А8-1", будівлю столярного цеху, загальною площею 259,6 кв.м., позначену на плані літ. "Б-1", ОСОБА_4 ж зобов'язався прийняти вказаний предмет договору і оплатити його на умовах, передбачених договором (п.1.1 Договору)

- 05.12.2006 року ФОП ОСОБА_5 зобов'язався передати у власність ОСОБА_3 будівлі відпочинкового комплексу "Веселка", що знаходяться по АДРЕСА_1 - будинок дванадцятимісний, загальною площею 82,6 кв.м., позначений на плані літ. "А20-1", будинок дванадцятимісний, загальною площею 76.0 кв.м, позначений на плані літ. "А21-1" будинок шестимісний, загальною площею 53,4 кв.м., позначений на плані літ, "А22-1", будинок над плавальним-басейном, загальною площею 71,5 кв.м., позначений на плані літ. "А23-1", будівлю колиби, загальною площею 38,9 кв.м., позначену на плані літ. "Г-1", будівлю фінської лазні, загальною площею 108,0 кв.м., позначену на плані літ. "Д-1". ОСОБА_3 же зобов'язався прийняти вказаний предмет договору і оплатити його на умовах, передбачених договором (п.1.1 Договору).

Згідно п.2.1, п.4.2.3 договорів вартість предметів договорів за згодою сторін склала відповідно 17580 грн. 00 коп і 20 585 грн. 00 коп., оплата за предмети договорів у обох випадках повинна була бути проведеною шляхом готівкового або безготівкового розрахунку в термін до 31.12.2006 року.

Крім цього п.3.1 договорів було визначено, що сторони домовились, що під передачею будівель відпочинкового комплексу "Веселка", за даними договорами слід вважати символічну передачу речі. Прийняття нежитлового приміщення вважатиметься одержання оригіналу примірника даного Договору після його нотаріального посвідчення.

Згідно п.6.7. Договір укладено в трьох примірниках, два з яких передано сторонам, а третій залишається у приватного нотаріуса.

Як установлено судом, 13 грудня 2006 року ОСОБА_4 та 06 лютого 2008 року ОСОБА_3 отримали у власність та зареєстрували право власності на будівлі, що є предметами договорів, та отримали витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про розірвання договорів купівлі-продажу та припинення права власнсті, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна з відстроченням платежу, тобто в кредит, тому з огляду на відсутність доказів сплати відповідачами вартості придбаного нерухомого майна, такі договори підлягають розірванню із припиненням права власності відповідачів на відчужене нерухоме майно із поверненням майна позивачу.

Відмовляючи в задоволенні заяв відповідачів про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що після реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу відповідачі передали позивачу оригінали цих договорів та витяги з реєстру права власності на нерухоме майно, що свідчить про визнання ними боргу та переривання строку позовної давності. Таким чином, нерухоме майно перебувало у фактичному користуванні позивача, а про порушення свого права йому стало відомо у 2013 році.

Крім того, 11 лютого 2009 році ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вступили до числа учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Уккан - Дерев» (назву якого змінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий табір «Веселка»), у статутний капітал якого передали право володіння та користування спорудами по АДРЕСА_1.

Також суд першої інстанції виходив і з того, що товариство з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий табір «Веселка» перебувало під корпоративним контролем позивача (73,97 % у статутному капіталі); відповідачі не заперечували, що вони не брали участі у розподілі прибутку товариства та не вимагали виплати частини прибутку пропорційно до своїх внесків.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із законодавчого визначення договору купівлі-продажу випливає, що істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Згідно із ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Із змісту ст. 694 ЦК України випливає, що строк платежу є істотною умовою, яка має бути передбачена договором.

Стаття 695 ЦК України визначає, що договором про продаж тоару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Отже з змістом ст. ст. 694, 695 ЦК України особливість договору купівлі-продажу товару в кредит полягає в тому, що покупець стає власником придбаного товару тільки після його повної оплати. З моменту передання товару, переданого в кредит, і до його оплати, продавцю належить право застави на цей товар.

Стаття 692 ЦК України також передбачає можливість відтрочення чи розстрочення оплати придбаного товару, однак у будь-яком випадку вказані умови повинні бути передбачені у тексті самого договору.

Такм чином, аналізуючи та оцінюючи умови оспорюваних договорів купілі-продажу неорухомого майна ід 2 грудня та 5 грудня 2006 року, зокрема п.п.2.1 - 2.2., 3.1, 4.2.3 та 6.7 таких, та виходячи з системного аналіз вище перелічених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки передача продавцем і прийняття покупцям товару відбулись за умовами договорів, відповідно, 02 та 05 грудня 2006 року і з встановленням цими ж договорами строку оплати товару до 31 грудня 2006 року (протягом, відповідно, 29 та 26 днів після укладення договорів, передачі та прийняття товару), без посилань на те, що продаж відбувається в кредит з відстроченням чи розстроченням платежу, оскільки фактично в договорах йдеться лише про термін оплати, а не про кредит чи розтрочення платежів, тобто в таких відсутнє будь-яке посилння на те, що що вказані договори є договорами купівлі-продажу товару в кредит, у самих текстах договорів відсутні посилання та роз»яснення відповідних статтей ЦК України, щодо придбання товару в кредит, і згідно вимог ст. 695 ч.1 ЦК України - оплата товару з розстроченням чи відстроченням не є обов»язковою умовою договору про продаж товару в кредит, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування до даних договорів вмог ст. 694 ЦК України.

В той же час, відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 2 ст. 651 ЦК Українивизначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналізуючи вказані вище норми закону в контексті згаданих встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доказіва проведення оплати відповідачами вартості предметів за спірними договорами до 31.12.2006 року а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інтсканції надано не було, вимаги про розірвання договорів та повернення майна є піставними.

Однак при цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно не взяв до уваги доводів відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Не визнаючи позов, відповідачі одночасно заявили і про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.5 цієї ж статті за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначалось вище спірними договорами, а саме п.4.2.3. договорів передбачено обов'язок покупців провести повну оплату вартості товару, погоджену сторонами до 31.12.2006 року. Отже, строк виконання зобов'язань за вказаними договорами - 31 грудня 2006 року. Відповідно строк позовної давності, протягом якого ОСОБА_5 міг звернутись за захистом свого порушеного права, сплив 31.12.2009 року.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відмовляючи в задоволенні заяв відповідачів про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі передали ОСОБА_5 оригінали договорів купівлі-продажу у двох примірниках та оригінали витягів про реєстрацію за ними права власності на нерухоме майно.

Відповідно до рішення загальних зборів від 11 лютого 2009 року товариства з обмеженою відповідальністю «Уккан-Дерев», назву якого змінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Дитячий оздоровчий табір «Веселка», до складу учасників товариства вирішено прийняти ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

З огляду на розмір часток сторін у статутному капіталі товариства (ОСОБА_5 - 73,97 %, ОСОБА_4 -7,46%, а ОСОБА_3 - 18,57%), володіння та користування відповідачами належним їм нерухомим майном було обмежене корпоративним контролем ОСОБА_5 над діяльністю товариства. Крім того, відповідачі не брали участі у розподілі прибутку товариства та не одержували дивідендів від його діяльності.

Зазначені обставини, на думку суду першої інстанції, свідчать про визнання відповідачами боргу, яке має триваючий характер.

Однак, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо переривання відповідачами строку позовної давності за своїм змістом є припущенням, оскільки ним не надано належну оцінку обставинам щодо створення товариства та участі сторін у ньому, не з'ясовано, чи свідчать такі дії про визнання відповідачами боргу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Тобто, як вбачається з вищенаведеного, підтвердженням визнання боргу є дії, які прямо вказують на його існування, документи в яких боржник чітко визнає і погоджує розмір боргового зобов'язання.

При вчиненні всіх вищеперерахованих дій, на які у оскаржуваному рішенні посилається суд першої інстанції як на такі, що підтверджують, що боржники визнають борг за спірними договорами, не згадувалось, не фіксувалось існування боргу, на зазначалось також, що ці дії вчиняються з метою забезпечити виконання обов'язку оплати товару за спірними договорами.

Внесення до статутного фонду товариства частки в формі передачі права користування та володіння майном, на думку колегії суддів, жодним чином не може обмежувати право власності на таке майно, таке розпорядження майном і складовими правомочностями права власності є правом кожного власника майна. При цьому власник майна в будь-який момент має право подати заяву про вихід зі складу учасників товариства на підставі п.в) ч.1 ст.10 Закону України «Про господарські товариства», при цьому згідно ч.2 ст.54 цього ж Закону майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди. Відповідно дані дії жодним чином не можуть свідчити, про те, що такі вчинялись з метою забезпечення виконання зобов'язань за спірними договорами.

Не спростовані доводи відповідачів і в тій частині, що створення вищезазначеного товариства є цілком зрозумілим, оскільки позивач продав відповідачам фактично частину об'єкта нерухомості, залишивши в власності іншу частину за собою, даний об'єкт нерухомості має спільне призначення, є відпочинковим комплексом, знаходиться за одною адресою і, відповідно, його використання в цілому є вигідним для всіх сторін. Створення такого товариства зі статутним фондом, де частки майна формуються за рахунок внесення майнових прав, а саме прав володіння та користування об'єктами нерухомості, які належать як відповідачам, так і позивачу, є підтвердженням того, що позивач визнав право власності відповідачів на спірні об'єкти, а отже вважав договір виконаним сторонами і жодних претензій майнового характеру до відповідачів не пред'являв.

Оригінали правовстановлюючих документів на спірне майно відповідно до п.6.6 Статуту товариства, що міститься в матеріалах справи в редакції від 16.02.2009 року були передані уповноваженому представнику учасників товариства, оскільки така дія відповідно до цього пункту Статуту товариства за взаємною згодою учасників є підтвердженням того, що майнові права передано до статутного фонду товариства. Відповідно передані на зберігання товариству були як правовстановлюючі документи на майно відповідачів, так і позивача. Тобто, оригінали правовстановлюючих документів передані товариству виключно з цією метою і дана дія не може свідчити про визнання відповідачами боргу за спірними договорами.

Окрім того, власник майна має право в будь-який момент звернутись до уповноважених органів за виготовленням дублікатів як правовстановлюючих, так і правопідтверджуючих документів на майно.

Також не враховано судом першої інтсканції і те, що статею 15 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що прибуток товариства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків та сплати дивідендів, залишається у повному розпорядженні товариства, яке відповідно до установчих документів визначає напрями його використання.

Документів, які б свідчили, про те, що товариство в процесі своєї діяльності отримувало прибуток, який би підлягав розподілу, або приймало рішення про його розподіл, в тому числі на виплату частки прибутку учасникам, а вони, в свою чергу, відмовились від неї або розпорядились виплатити її іншому учаснику в погашення боргу, що нібито виник зі спірних договорів, в матеріалах справи немає. А відтак, посилання суду першої інтсанії в цій частині на таку обставину, як на підтвердження визнання боргу за спірними договорами відповідачами є безпідставним.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за спливом строків позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обствнам справи, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки додатовим рішенням було вирішено питання судових витрат, а колегія судді прийшла до висновку про скасування рішення, то у зв»язку з цим підлягає скасуванню і додаткове рішення.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 243 грн. 60 коп. судового збору за подання ними апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.88, 209 ч.3, п.2 ч.1 ст.307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року та додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, з участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Дитячий оздоровчий табір "Веселка" про розірвання договорів купівлі-продажу, припинення зобов'язань за договорами та повернення майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого ними за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.