У х в а л а

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору в частині, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2006 року № 014/95-04/183М у розмірі 204 907,47 доларів США, посилаючись на те, що 23 червня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма правами і зобов'язаннями є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/95-04/183М, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 250 тис. доларів США строком на 84 місяці зі сплатою 14,0 % річних на споживчі цілі. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання належним чином.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, та процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник сплачує кредитору 1 % за кожен день прострочення.

Станом на 15 квітня 2014 року загальна заборгованість боржника перед кредитором складає 204 907,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 659 102 грн 68 коп., що складається з: заборгованість по тілу кредиту - 32 325,92 долари США (в гривневому еквіваленті - 419 496 грн 37 коп.); заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2 916,88 долари США (в гривневому еквіваленті - 37 852 грн 61 коп.); пені за несвоєчасне погашення кредитом - 162 849,85 доларів США, (в гривневому еквіваленті - 2 113 317 грн 16 коп.); пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 6 814,82 доларів США (в гривневому еквіваленті - 88 436 грн 53 коп.).

Після відкриття провадження відповідач сплатив заборгованість по тілу кредиту у розмірі 32 325, 92 доларів США, заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за використання кредитом - 2 916,88 долари США.

У зв'язку з цим, станом на 29 липня 2014 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором складає 189 276,47 долари США, що за курсом НБУ становить 2 244 477 грн 30 коп., яка складається з: пені за несвоєчасне погашення кредиту - 181 721,15 доларів США, (в гривневому еквіваленті - 2 154 919 грн); пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 7 552,32 доларів США, в гривневому еквіваленті - 89 558 грн 30 коп.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ ««Райффайзен Аваль» про визнання недійсним пункт 9.1 кредитного договору 23 червня 2006 року № 014/95-04/183М.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 10 тис. Грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в частині стягнення пені у розмірі 10 тис. грн скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, ким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пеню у розмірі 100 тис. грн.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення пені, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843616/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 553 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843623/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 572 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843642/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843683/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 253 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843293/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, застосування строку позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843688/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в частині залишення без змін апеляційним судом ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К. Парінова