Справа № 201/916/15-ц
Провадження № 2/201/1211/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015р. ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» (далі ПрАТ «СК «Уніка») звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5 855 грн.23коп. (з урахуванням уточнених позовних вимог від 04.02.2015р.) (а.с. № 1 3, 24 - 27).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 05.01.2015р. - а.с. № 17) зазначила, що 06.09.2013р. між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6341019, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1. 06.06.2014р. на перехресті вул. Янгеля та вул. Титова, у м. Дніпропетровську, сталася ДТП за участю автомобілів «Мітсубісі Талант», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 В результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Мітсубісі Талант», д/н НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 на підставі генеральної довіреності від 05.12.2011р. Згідно висновку експерта ОСОБА_5 № 07/13-58 від 23.06.2014р. розмір завданих ОСОБА_4 внаслідок пошкодження автомобілю збитків склав 5 855,23 грн. Згідно довідки ДАІ №9397124 від 20.06.2014р. правопорушення вчинено водієм транспортного засобу ЗАЗ 110557, д/н НОМЕР_3, ОСОБА_6, якого постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.07.2014р. притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідальність водія транспортного засобу «ЗАЗ 110557», д/н НОМЕР_3, застрахована також ПрАТ СК «Уніка» за договором № АС/6341019 від 03.09.2013р.

За заявою ОСОБА_7 ПрАТ СК «Уніка» виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 5 855,23 грн. ОСОБА_7 звертався до власника автомобіля - ОСОБА_1 із регресною вимогою від 24.09.2014р. про добровільну компенсацію виплаченого страхового відшкодування, яку ОСОБА_1 не виконав.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 15, 16 22, 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 22, 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 05.01.2015р. - а.с. № 49) в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи сповіщений належним чином, надав заяву, в якій відзначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. № 48).

Відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судові засідання, такі були призначені на 09.04.2015р., 28.05.2015р. та на 30.06.2015р. тричі не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином. Так, на судове засідання 09.04.2015р. до суду повернулися поштові повідомлення про особисте отримання обома відповідачами судових повісток разом з копією позовної заяви і додатків до неї (а.с. № 38,39). На судове засідання 28.05.2015р. від ОСОБА_1 повернулося поштове повідомлення (а.с. № 47), а від ОСОБА_2 конверт з відміткою, що він не вручений у зв'язку із «закінченням терміну зберігання» (а.с. № 45-46). На судове засідання 30.06.2015р. вже від обох відповідачів до суду повернулися конверти з позначками за «закінченням терміну зберігання» (а.с. № 61-62, 63-64). Адреси обох відповідачів підтверджені відповідями ОСОБА_8 України в Дніпропетровській області (а.с. № 32, 34). Отже на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судові виклики відповідачам вручено належним чином.

За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/6341019, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. № 7).

Як вбачається з довідки ДАІ №9397124 від 20.06.2014р. (а.с. № 9) та постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.07.2014р., яка набрала законної сили 18.08.2014р. (а.с. № 66), 06.06.2014р. на перехресті вул. Янгеля та вул. Титова у м. Дніпропетровську, сталася ДТП за участю автомобілів НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, в результаті якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_4, який належить ОСОБА_4 на підставі генеральної довіреності від 05.12.2011р.

Вказаною постановою суду ОСОБА_6 - водія ЗАЗ 110557, д/н НОМЕР_3, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Згідно звіту експерта ОСОБА_5 № 07/13-58 від 23.06.2014р., розмір завданих ОСОБА_4 внаслідок пошкодження автомобілю збитків склав 5 855 грн. 23коп. (а.с. № 10 14).

На підставі поданої ОСОБА_7 26.06.2014р. заяви, який керував пошкодженим автомобілем «Мітсубісі Талант», д/н СА 8770 А, за генеральною довіреністю від 05.12.2011р., у відповідності до наказу № 00144746 від 26.06.2014р. (а.с. № 4 6) ПрАТ СК «Уніка» виплатила ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 5 855 грн.23коп., що підтверджується платіжним дорученням № 002874 від 01.07.2014р. (а.с. № 18).

Згідно п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування, повідомлення про ДТП, що дає страховику право відповідно до ч. 38.1 ст. 38 цього Закону предявити регресний позов до страхувальника.

ОСОБА_2 в порушення даних вимог не повідомлено страхову компанію про ДТП.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_7, а останній, в свою чергу, звернувся до власника автомобіля - ОСОБА_1 із регресною вимогою від 24.09.2014р. про добровільну компенсацію виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 855 грн. 23коп. (повідомлення про вручення від 10.10.2014р.), яку ОСОБА_1 не виконав (а.с. № 19).

Суд зазначає, що згідно із ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 38 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як визначено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 4 від 01.03.2013р. „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Матеріалами справи підтверджено наявність права позивача на задоволення своїх вимог у порядку предявлення регресного позову до відповідача - особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 6-108цс-13 від 06.11.2013р.

Позивач ставить питання про солідарне стягнення страхового відшкодування із водія ОСОБА_2, і з власника ОСОБА_1 транспортного засобу ЗАЗ 110557, д/н НОМЕР_3, що суперечить наведеним вимогам закону.

Факт керування автомобілем НОМЕР_1, саме ОСОБА_2, встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та довідками ДАІ. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення страхового відшкодування з ОСОБА_2, як особи, що на законних підставах керувала автомобілем НОМЕР_1., та внаслідок чиїх винних дій сталася ДТП.

У задоволенні ж вимог позивача до ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково та сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу стягнута саме з ОСОБА_2, суд вважає за можливе на підставі ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені ним при подачі позову в розмірі 243 грн. 60коп. (а.с. № 16).

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 37, Закону України «Про страхування», ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 22, 993, 979, 1187, 1191 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 4 від 01.03.2013р. „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки ст. ст. 8, 10, 11, 57, 58, 59, 60, ч. 3 ст. 61, ст. ст. 74-76, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" в порядку регресу суму виплаченого страхового в розмірі 5 855 грн. 23коп.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" судові витрати у розмірі 243 грн.60коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Ткаченко Н.В.