У Х В А Л А

03 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на ухвалу Радивилівського районного суду від 26 травня 2015 року в справі за поданням відділу ДВС Радивилівського РУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Радивилівського районного суду від 26 травня 2015 року подання державного виконавця відділу ДВС Радивилівського РУЮ ОСОБА_2задоволено: тимчасово обмежено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань по виконавчих листах №568/850/13-к виданих Радивилівським районним судом Рівненської області 29 січня 2014 року.

У поданій на вказану ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що державним виконавцем не надано суду жодних доказів щодо його ухилення від виконання судового рішення.

Просив ухвалу Радивилівського районного суду від 26 травня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України за безпідставністю.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Начальник відділу ДВС Радивилівськогорайонного управління юстиції ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу та просила її відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін. Справу розглянути без їх участі.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що ним не виконані зобовязання по виконавчих документах, заборгованість не погашена, що суд трактував як свідоме ухилення від виконання зобовязань за рішенням суду.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі ДВС Радивилівського РУЮ перебуває виконавче провадження по виконавчих листах №568/850/13-к виданих Радивилівським районним судом Рівненської області 29 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 25000 грн. на кожного стягувача. Дані виконавчі листи були повернуті стягувачам в серпні 2014 року згідно п.2 ст.47 Закону України „Про виконавче провадження у звязку з відсутністю майна у боржника. У боржника відсутнє майно на яке можна звернути стягнення, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Після відкриття провадження у даній справі, а саме 22 травня 2015 року він сплатив в рахунок погашення боргу на рахунок ДВС 1000 грн., а також в минулому році сплатив 500 грн.

На день звернення до суду зобовязання виконані частково.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право

______________________________________________________________________________________________________________

Справа № 568/570/15-ц Головуючий у 1-й інст. Прачук Л.І.

Провадження №22-ц /787/1416/2015р. Доповідач Боймиструк С.В.

вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Саме невиконання боржником зобов'язань протягом строку вказаному державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Ухиленням від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказів, які б свідчили про ухилення боржника від сплати боргу, як того вимагають правила ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", чи про його про його реальну можливість виконати обов'язок, місцевому суду не подано. Висновки суду щодо вказаних обставин в оскаржуваній ухвалі також відсутні.

Отже, за відсутності доказів ухилення боржника від виконання своїх зобовязань у суду першої інстанції не було підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

З урахування викладеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315, 377-1, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радивилівського районного суду від 26 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :