Справа № 159/2958/15-ц
Провадження № 2/159/857/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 09 липня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі Федчик К.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі ДП «Волиньстандартметрологія») до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у звязку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року прокурор міста Луцька звернувся із указаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_2 як директор ДП «Волиньстандартметрологія» 17 червня 2014 року видав незаконний наказ про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника метрологічного центру підприємства. 29 жовтня 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду останнього поновлено на роботі, на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Оскільки незаконне звільнення ОСОБА_4 з роботи відбулося за наказом ОСОБА_2 і підприємством сплачено працівнику 27376,96 гривень, відповідач повинен відповідати за шкоду, завдану підприємству. З таких підстав просив стягнути із ОСОБА_2 на користь підприємства вказану суму.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов у повному обсязі та пояснила, що ДП «Волиньстандартметрологія» є державним підприємством, заснованим на державній власності, усе майно, в тому числі кошти підприємства, є державним, тому прокурор вправі з метою захисту інтересів держави в особі даного підприємства звертатися у суд із указаним позовом. Державним підприємством понесено витрати на оплату поновленому на роботі працівнику часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, а його незаконне звільнення відбулося за наказом, виданим відповідачем, тому з огляду на положення трудового законодавства останній повинен відшкодувати такі витрати підприємства.

Відповідач та його представник позов не визнали і пояснили, що прокурор не уповноважений законом на звернення у суд із указаним позовом, оскільки ДП «Волиньстандартметрологія» хоча і є державним підприємством, проте майно закріплене за ним на праві повного господарського відання, підприємство не розпоряджалося коштами державного бюджету і держава не зазнала будь-яких збитків оплатою поновленому на роботі працівнику часу вимушеного прогулу. Заявляти позов в інтересах держави в особі вказаного підприємства вправі прокурор не нижче обласного рівня, а позивач таким не є, оскільки вказане підприємство є структурним підрозділом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Вини відповідача у звільненні працівника ОСОБА_4 не було.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав.

17 червня 2014 року відповідач ОСОБА_2, обіймаючи посаду генерального директора Державного підприємства «Волиньстандартметрологія», видав наказ №54-к про звільнення з роботи начальника метрологічного центру ОСОБА_4 на підставі ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року, яке залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Волинської області, ОСОБА_4 поновлено на роботі, стягнуто із Державного підприємства «Волиньстандартметрологія» у його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 26376,96 гривень та 1000 гривень моральної шкоди.

Наказом підприємства від 05 січня 2015 року №1-к ОСОБА_4 поновлено на роботі, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26376,96 гривень і 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Наказ виконано виплати проведено, що стверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Із змісту наведених норм випливає, що відповідач ОСОБА_2 як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, завдану підприємству у розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Прокурор, звертаючись 28 травня 2015 року у суд із указаним позовом, вважав, що має право вимоги в інтересах держави в особі ДП «Волиньстандартметрологія» до відповідача ОСОБА_2 як керівника даного підприємства в порядку, визначеному трудовим законодавством.

Статтею 121 Конституції України до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави, є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

ДП «Волиньстандартметрологія» згідно зі Статутом в редакції від 16 липня 2013 року (далі - статут) є державним підприємством, яке засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (уповноважений орган), утворене з метою забезпечення реалізації економічних інтересів держави та є юридичною особою (п.п. 1.1., 3.1., 4.1); майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, джерелами формування майна серед іншого є передані уповноваженим органом управління майно і кошти, вироблена підприємством у результаті господарської діяльності продукція, доходи від власної господарської діяльності (п.п.6.6, 6.7) (а.с.16-26).

Наведене вказує на те, що для захисту матеріальних інтересів держави, з метою забезпечення яких і утворено ДП «Волиньстандартметрологія», прокурор має право на предявлення в інтересах держави в особі ДП «Волиньстандартметрологія» позовів на загальних підставах. Проте, заявляти позов в особі ДП «Волиньстандартметрологія» з підстав, визначених КЗпП України, до керівника цього підприємства він не уповноважений.

Так, Глава ІХ КЗпП України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації, пункт 8 статті 134 якої визначає, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу відповідно до законодавства несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Згідно з ч. 4 ст. 136 цієї ж глави КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII із вказаної норми виключено положення про те, що таке стягнення провадиться ще й за заявою прокурора.

Тобто, право на предявлення позову до керівника даного підприємства про відшкодування завданої ним шкоди з підстав, визначених КЗпП України, належить вищестоящому органу даного підприємства, яким згідно із п. 1.1 статуту є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, а в інтересах держави в особі саме ДП «Волиньстандартметрологія» прокурор вправі на предявлення позовів на загальних підставах і до третіх осіб. В особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України прокурор у даній справі із позовом не звертався.

Вимоги позивача до відповідача про стягнення встановлених сум заподіяної підприємству шкоди у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, як про це йдеться у позовній заяві, не можуть бути задоволені. Зазначена норма регулює недоговірні зобовязання, у той час, як між ДП «Волиньстандартметрологія» і відповідачем ОСОБА_2 виникли трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Оскільки в прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі ДП «Волиньстандартметрологія» відсутні підстави вимоги до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у визначеному КЗпП України порядку, а відшкодування такої шкоди повинно проводитися виключно у такому порядку, суд відмовив у задоволенні позову.

На підставі ст. 1191 ЦК України, ст. ст. 134. 136, 247 КЗпП України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 45, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий : І.В. Окостень