У х в а л а

"27" травня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, відшкодування завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом, в якому просить суд: зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні майном, яке надано їй у довіреностях від її сина ОСОБА_3 та в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва по цивільній справі №755/23631/13ц щодо порядку користування квартирою № АДРЕСА_1; відшкодувати завдані збитки позивачу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1522,99 грн. матеріальних збитків.

В роз'ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Розглянувши позовну заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів. Це положення визначено й ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Як убачається зі змісту позовної заяви, власником 5/ 18 часток квартири № АДРЕСА_1, є син позивача, яким останній надано дві довіреності: від 13.08.2013р. на право продажу зазначеного у довіреності нерухомого майна (у тому числі й 5/ 18 часток вищезазначеної квартири); від 16.02.2015р. на право управління та розпорядження всім майном ОСОБА_3

Разом з тим, жодною з цих довіреностей позивачу не надано право користування вказаною вище квартирою, однак позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач перешкоджає їй, як довіреній особі сина, в користуванні її власністю, з чого убачається суперечність між вимогами позову та його обґрунтуванням.

При цьому правовими підставами позову в ньому зазначені положення ст. 386, 391 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо захисту прав саме власника майна. Крім того, одночасне застосування положень ст. 386, 391 ЦК України є взаємовиключаючим.

Крім того, вимога позову про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном не конкретизована, а саме: не зазначено яким шляхом позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, та яким саме майном. Немає обґрунтування прав позивача на користування цим майном.

Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України, оскільки до позовної заяви долучено квитанцію № 162 від 25.05.2015р., за якою судовий збір сплачено в сумі 243,60грн., що не відповідає ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якої за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У відповідності до пп. пп. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн., а за вимогою майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

У відповідності до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, позивачу необхідно в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків позовної заяви надати в письмовому вигляді позовну заяву, із зазначенням конкретизованих позовних вимог та їх обґрунтуванням у спосіб що забезпечить поновлення прав позивача та у спосіб, передбачений законом та долучити до позовної заяви документ, що підтверджує доплату судового збору, у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, відшкодування завданих збитків - залишити без руху та запропонувати позивачу в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: