Справа № 500/6975/14-ц
Провадження № 2/500/115/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 180 доларів США в гривнях за курсом Національного банку України на день прийняття судом рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 26 вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 180 доларів США про що, вона написала розписку але, вказану суму боргу не повернула.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що 26 вересня 2012 року вона отримала допомогу щодо придбання квартири від позивача ОСОБА_1, за що останній сплатила 500 доларів США, але ОСОБА_1 вимагала сплатити їй ще певну суму коштів, оскільки квартира, яку придбала відповідач коштує 34 тисячі доларів США, а за юридичні послуги в придбанні квартири вона просила сплатити їй 2% від вартості квартири. Потім позивач ОСОБА_1 почала себе некоректно вести, в звязку з цим від подальших її послуг вона відмовилась. Також, як зазначила відповідач, жодної розписки про повернення грошей вона не складала, в борг у ОСОБА_1 180 доларів США не отримувала.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що відповідача ОСОБА_2 знає вже 34 року, вони товаришують та разом працювали. Проте, що ОСОБА_2 взяла гроші в борг їй відомо не було, навпаки відповідач повідомляла їй, що заплатила 500 доларів США за те, що помічник позивача ОСОБА_1 показав їй квартиру для покупки. Проте, що ОСОБА_2 складала розписку їй відомо не було та вона про це вперше чує.

Допитана в чудовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 добре знає, вони разом навчались. 26.09.2012 року ОСОБА_2 показала їй попередній договір наміру купівлі продажу і повідомила про те, що заплатила 500 доларів США за те що, їй показали квартиру.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне в задоволенні позову відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір наміру купівлі продажу, згідно якого продавець ОСОБА_6 зобовязаний оформити угоду нотаріально, покупець ОСОБА_2 зобовязана сплатити решту суми вартості квартири в строк до 1 листопада 2012 року. Продавець ОСОБА_6 сплачує нотаріальні витрати з покупцем ОСОБА_2 в рівних частках. Продавець ОСОБА_6 зобовязаний передати покупцю при нотаріальній угоді технічний паспорт на квартиру, будинкову книгу зі знятими з реєстрації особами, які мешкали в зазначеній квартирі, а також передати ключі від квартири, книжки по сплаті комунальних послуг з погашеною заборгованістю.

Також, на копії вказаного договору мається запис, що ОСОБА_2 взяла в борг 180 доларів США у ОСОБА_1

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

В судовому засіданні встановлено, що 26 вересня 2012 року позивач ОСОБА_1 надала відповідачу ОСОБА_2 послуги з придбання квартири, за що остання повинна була сплатити позивачу 2% від вартості квартири, і відповідач ОСОБА_2 сплатила 500 доларів, але згідно пояснень позивач повинна була сплатити решту суми в розмірі 180 доларів США. Проте, зазначеної суми, а саме 180 доларів США, у відповідача не було і в звязку з цим, вона написала розписку проте, що отримала у борг 180 доларів США, але вказана сума боргу повернута не була.

Крім цього, сторонами в судовому засіданні визнавався факт, що 26.09.2012 року грошові кошти у сумі 180 доларів США не передавалась.

Даючи оцінку наданому позивачем на підтвердження укладення договору позики письмовому доказу розписці, суд звертає увагу, що у розписці зазначені: сторони зобовязання (позикодавець та позичальник), грошова сума яка передається, дата складання розписки, але не зазначено термін, на який передається ця грошова сума.

Надаючи оцінку отриманим доказам, в тому числі борговій розписці, суд дійшов висновку, що договір позики між сторонами не укладався.

Правовідносини, які виникли між сторонами, не регулюються нормами договірних зобовязань передбачених ст.ст. 1046, 1047, 1049 та 1050 ЦК України, на які посилалась позивач ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог.

До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), а згідно пояснень позивача нею 26.09.2012 року грошові кошти у сумі 180 доларів США не передавалась, а вказану суму відповідач повинна була сплатити в звязку з наданими юридичними послугами щодо укладення договору-купівлі продажу квартири.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не заявлялись вимоги щодо стягнення

заборгованості за надання юридичної допомоги щодо укладення договору-купівлі продажу квартири та не було надано відповідних доказів по укладенню відповідного договору та наявної заборгованості відповідача щодо оплати за його належне виконання.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу в розмірі 180 доларів США в гривнях за курсом Національного банку України на день прийняття судом рішення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7