РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/8329/15-ц

2/643/3366/15

18.06.2015 р. Московський райсуд м. Харкова в складі головуючого судді Оксененко В.А., з участю секретаря Дмитрієвої Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОСОБА_2 УКРАЇНИ» про визнання умов кредитного договору несправедливими та їх зміну,

установив:

ОСОБА_1 21.05.2015 р. звернулась до Московського райсуду м. Харкова із вищеозначеним позовом до ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОСОБА_2 УКРАЇНИ» (далі ОСОБА_2).

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги, вказавши в обґрунтування наступне.

10.12.2008 р. між Банком, ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №6807С135-1 до кредитного договору №6807С135 від 28.12.2007 р., відповідно якого позичальником за вказаним кредитним договором є ОСОБА_1 Предметом кредитного договору було надання кредиту у розмірі 1694258 гр. 49 коп., зі сплатою 21% річних, з терміном повернення до 27.12.2026 р. Вважають, що кредитний договір укладений із суттєвим порушенням чинного законодавства, зокрема, Положення НБУ «Про кредитування» та Закону України «Про захист прав споживача. Так, при укладанні договору було порушено право вибору продукту, порушений принцип рівності сторін; ОСОБА_2 не надав позивачки повну інформацію про умови надання кредиту і не отримав письмову інформацію щодо цього; не попередив, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж очікувалось під час укладення договору, не визначив ціну продукції. Фактично Банком була реалізована небезпечна для майнових інтересів позивачки продукція. Наслідком порушення чинного законодавства з боку Банку став істотний дисбаланс договірних прав та обов*язків сторін угоди на шкоду позивачки. Тому, просять визнати умови кредитного договору від 27.12.2007 р. №6807С135 несправедливими та змінити їх.

Представник банку проти задоволення позову заперечував, вказавши, що при укладанні додаткової угоди із ОСОБА_1 Банком були виконані всі вимоги чинного законодавства, порушень Закону, у тому числі, перелічені позивачкою в позові та представником (адвокатом) в суді, з боку Банку допущено не було. ОСОБА_1 підписала угоду за власним бажанням і повинна була сама розумити всі його ризики; графік платежів був доведений до відома Боржника; укладені договори відповідають Закону та прав позивачки не порушують. На цей час набули чинності судові рішення стосовно предмету спору та з ОСОБА_1 на користь Банку стягнена заборгованість по кредитному договору; на предмет іпотеки звернуте стягнення. Крім того, набув чинності вирок суду стосовно позивачки, яким остання визнана винною за ч.1 ст.366, ч.3 ст. 358 КК України, скоєних нею при отриманні вказаного кредиту.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

28.12.2007 р. між ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОСОБА_2 УКРАЇНИ» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №6807С135, відповідно умов якого останній отримав в кредит гроші в сумі 1717000 гр., терміном до 27.12.2026 року.

10.12.2008 р. між Банком, ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №6807С135-1 до кредитного договору №6807С135 від 28.12.2007 р., відповідно якого позичальником за вказаним кредитним договором стала ОСОБА_1

У той же день, між Банком та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до кредитного договору, відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Кредитного договору Позичальнику надано кредит в сумі 1694258 гр. 49 коп., з кінцевою датою погашення 27.12.2026 р. на придбання нерухомості (житлового будинку); під 21 % річних (п.п. 2.1.1 п.2.2).

Пункт 16 зазначеного Договору містить графік надання та погашення кредиту.

З метою забезпечення належного виконання кредитного договору у той же день між Банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №68708Z35, якій посвідчено приватним нотаріусом ХМНО, реєстровий №6202.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним якщо сторони в належній формі

досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір між Банком і позивачкою укладений в письмовій формі, сторонами підписаний.

Зазначені обставини підтверджуються копіями документів, які містіться в матеріалах справи.

Викладене дозволяє суду зробити висновок, що позивачка, діючи на власний ризик, самостійно звернулась саме до ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОСОБА_2 УКРАЇНИ, висловив бажання перевести на себе борг (тобто, стати боржником) по кредитному договору. Тому, порушення чинного законодавства з боку відповідача немає.

Повернення позичальником ( у даному випадку - ОСОБА_1І.) грошей за договором кредиту у сукупності значно більшої суми, ніж була отримана, не можна розцінювати як порушення співвідношення майнових прав позивачки, оскільки, виплати відсотків передбачена статтею 1054 ЦК України та є невід*ємною частиною кредитного договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України.

Постановою № 5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме: п.14 зазначено, що «При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 10481052, 10541055), статті 1819 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обовязково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати розяснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Але, обставин, які свідчать про порушення закону з боку Банка при укладанні кредитного договору, що є підставою в порядку глави 16 ЦК України для визнання угоди недійсною з цієї підстави, судом не встановлено, позовних вимог зазначеного змісту суду не заявлено та про наявність таких обставин не вказано.

За приписом ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи.

Підсумовуючи всі обставини, встановлені по справі, можна зробити висновок, що кредитний договір, що оспорюєтся, не суперечить цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, сторони під час його укладання мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені ним.

За приписом статті 4 ЦПК України "Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України."

З урахуванням викладеного, правових підстав для задоволенні позову суд не знаходить.

Керуючись ст.212-215,88 ЦПК України, ст. 1048, 216, 533, 632, 638, 10481052, 10541055 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 ОСОБА_4 «ДЕРЖАВНИЙ ОСОБА_2 УКРАЇНИ» про визнання умов кредитного договору несправедливими та їх зміну - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів.

СУДДЯ: В.А. ОКСЕНЕНКО.