Номер провадження: 22-ц/785/3511/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.02.2015 року,-

встановила :

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року. Від шлюбу народилось троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. З відповідачем по справі позивачка не проживає, сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивачка тимчасово не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою ОСОБА_6 трьох років, тобто до 12.09.2017 року. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.02.2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 16.01.2015 року і до 12.09.2017 року, тобто до досягнення донькою ОСОБА_6 3 трьох років. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.02.2015 року скасувати та закрити провадження по даній справі.

Сторонни в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 04.11.2006 року, актовий запис №238 (а.с4.). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьком якого є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 11.09.2007 року, актовий запис №210 (а.с.7); ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьком якого є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 05.04.2011 року, актовий запис №79(а.с.6); ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, батьком якого є відповідач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 17.09.2014 року, актовий запис №572(а.с.5).

Позивачка ОСОБА_2 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, діти проживають разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач ОСОБА_3 офіційно ніде не працює, матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини не надає.

Відповідач позов визнав в повному обсязі. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1.Стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2.Стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3.Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Врахувавши зазначені обставини, норми права суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач будучи молодою особою, маючи задовільний стан здоровя, оскільки не довів протилежне, цілком може надавати матері своєї дитини матеріальну допомогу, а тому визнав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Колегія суду погоджується з таким висновком районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апелянта, що в оскаржуваному рішення помилково вказано щодо визнання ним позову в повному обсязі, є не обґрунтованими та спростовуються технічним записом та журналом судового засідання.

Відповідно запису судового засідання на питання головуючого щодо визнання позову, відповідач пояснив, що позов визнає та згоден сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аргументи апелянта, що діти проживають не з матірю, а з ним за адресою: вул. Крупської, буд. 2, м. Роздідбна, Одеської області, в порушення ст. 10, 60 ЦПК України, не доведенні жодним доказом.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.В.Оверіна

ОСОБА_7