Справа № 303/2143/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2015 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Дроботі В. В., Боднар О. В.

з участю секретаря Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кольчинського споживчого товариства Мукачівської райспоживспілки на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 травня 2015 року по справі за позовом Кольчинського споживчого товариства Мукачівської райспоживспілки до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підприємству працівником, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 травня 2015 року позов Кольчинського споживчого товариства Мукачівської райспоживспілки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кольчинського споживчого товариства Мукачівської райспоживспілки 545 грн. матеріальної шкоди, завданої підприємству працівником.

На це рішення Кольчинське споживче товариство Мукачівської райспоживспілки подало апеляційну скаргу, просили рішення змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вказував на те, що відповідачка ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність, а тому з неї слід стягнути 6800 грн. завданої шкоди. Рішення суду про стягнення з відповідачки 545 грн. за пряму дійсну шкоду в межах середньомісячного заробітку є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

У відповідності до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року N 14 під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення тощо (абз. 2 п. 6 вказаної Постанови).

Працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов'язків, несуть матеріальну відповідальність за ч. 1 ст. 132 КЗпП, крім випадків, для яких ст. 134 КЗпП передбачена повна матеріальна відповідальність (абз. 1 п. 7 вказаної Постанови). У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП, якщо шкода заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна, а іншими порушеннями трудових обов'язків (неналежним оформленням документів про виявлену при прийнятті матеріальних цінностей недостачу, що потягло її оплату тощо).

Вирішуючи вимоги, які грунтуються на договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, суди мають виходити з того, що остання є повною матеріальною відповідальністю, яка регулюється ст. 135-2 КЗпП й іншими актами трудового законодавства, що її стосується. Умови колективної (бригадної) матеріальної відповідальності визначаються письмовим договором, укладеним між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади) на підставі Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (абз. 1 і 2 п. 14 вказаної Постанови).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 працювала у Кольчинському споживчому товаристві Мукачівської райспоживспілки на різних посадах починаючи з 1988 року. Згідно розпорядження цього товариства від 1 квітня 2003 року № 9-квідповідачка ОСОБА_1 була переведена на посаду продавця магазину № 2 «Продтовари» в с. В. Визниця датою з 1 квітня 2003 року.

11 січня 2010 року із відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність бригади працівників підприємства торгівлі, заготівель, громадського харчування за передані підзвітні цінності (а.с.11).

29 вересня 2010 року на відповідачку ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 710437 за продаж неповнолітньому однієї пачки сигарет (ч.2 ст. 156 КУпАП).

Постановою управління в справах захисту прав споживачів в Закарпатській області від 20 жовтня 2010 року № 1164 на відповідачку ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 510 грн., який нею був сплачений.

В подальшому, згідно рішення регіонального управління Державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в Закарпатській області від 6 квітня 2011 року № /32 про застосування фінансових санкцій до Кольчинського споживчого товариства Мукачівської райспоживспілки, на останню накладено штраф в розмірі 6800 грн. за продаж тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років, в магазині № 2 «Продтовари» (с. В. Визниця, вул. Миру, 22 А), що належить Кольчинському споживчому товариству Мукачівської райспоживспілки.

Не погоджуючись з цим рішенням Кольчинське споживче товариство Мукачівської райспоживспілки звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду України із позовом про скасування рішенням про накладення штрафу в розмірі 6800 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2011 року рішення про накладення штрафу в розмір 6800 грн. скасовано.

Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду скасовано, внаслідок чого Кольчинське споживче товариство Мукачівської райспоживспілки вимушене було заплатити штраф в розмірі 6800 грн., який тепер просить стягнути з працівника ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в даній справі суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 несе обмежену матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду в межах свого середньомісячного заробітку. При цьому, розмір середньомісячного заробітку складає 545 грн., про що свідчить особова картка (а.с.8).

Посилання позивача на договір про колективну відповідальність як на підставу для стягнення шкоди в повному обсязі до уваги не приймається, оскільки умовами цього договору є повна матеріальна відповідальність за передані підзвітні цінності (товари, тару, с/г продукти, сировину, готову продукцію, напівфабрикати, матеріали, обладнання, грошові засоби).

В даному випадку шкода завдана зайвими грошовими виплатами, які не охоплюються умовами укладеного колективного договору, а отже підстав для повної матеріальної відповідальності не має.

Колегія суддів також констатує, що відповідачка не є керівником чи заступником керівника підприємства або структурного підрозділу, є рядовим працівником (продавцем), який повинен відповідати за пряму дійсну шкоду в межах середньомісячного заробітку.

Щодо стягнення витрат на оплату допомоги адвоката, то в їх задоволенні вірно відмовлено, оскільки вони мають бути документально підтверджені (ст. 88 ЦПК України). Договору про надання правової допомоги, платіжного доручення чи іншого фінансового (банківського) документа в даній справі немає. Натомість додана ксерокопія квитанції на розрахунок готівкою, в той час як оригінал відсутній.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись статтею. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Кольчинського споживчого товариства Мукачівської райспоживспілки відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________