Головуючий суду 1 інстанції - Бондаренко Л.І.
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 433/1011/14-ц
Провадження № 22ц/782/94/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року. Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Оробцової Р.І.

при секретарі Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 14 серпня 2014року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Лантраківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3, після смерті якої залишилась земельна ділянка площею 4,12га.Позивач, як спадкоємиця, звернулась до Троїцької державної нотаріальної контори з вимогою видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку, але їй було відмовлено з підстав відсутності Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, який був виданий за життя ОСОБА_3. Просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,12 гектарів, право власності на яку посвідчував Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1, відсутність якого є перешкодою для оформлення спадщини у нотаріуса.

Рішенням суду першої інстанції від 14.08 2014року позовні вимоги ОСОБА_2 до Лантраківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно задоволені у повному обсязі. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 4,12 га, яка розташована на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3.

Не погодившись із даним рішенням, заступник прокурора Луганської області, діючи в інтересах держави в особі територіальної громади Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони, яких повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки позивач ОСОБА_2 суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи від останньої не надійшло. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін за участю апелянта.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у с. Герасимівка Валуйського району Бєлгородської області РФ померла ОСОБА_3, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рідною донькою померлої ОСОБА_3 є позивачка у справі ОСОБА_2, яка змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» на підставі Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2, виданого 20.08.1972 року Герасимівською сільською радою Валуйського району Бєлгородської області РФ.

За життя ОСОБА_3 було отримано Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 22.05.2001 року на земельну ділянку площею 4.12 га, розташовану на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області.

Саме посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що у Троїцькій державній нотаріальній конторі Луганської області їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю, позивачка і просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Суд першої інстанції зазначені вимоги задовольнив у повному обсязі.

Проте погодитись з таким рішенням суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Як уже зазначалося вище, мати позивачки ОСОБА_3, громадянка України, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у с. Герасимівка Валуйського району Бєлгородської області РФ, спірна земельна ділянка знаходиться на території Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області.

Позивачка зазначала, що зверталась до Троїцької державної нотаріальної контори Луганської області, проте їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я матері.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази як звернення позивачки до нотаріальної контори, так і відмови їй у видачі Державного акту.

Обставини, які входять до предмета доказування, відповідно до ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України у цій справі, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, як уже зазначалось, що обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії або відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутня, відсутні дані і про відкриття нотаріусом спадкової справи.

Вирішуючи питання про розгляд судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, суду першої інстанції слід було врахувати, що позивачка не вичерпала можливості для нотаріального порядку оформлення свого права на спадщину.

Отже, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, є підставою для відмови у позові.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в тій частині, де вказується, що позивачка із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, спадкову справу не заведено, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину жоден з нотаріусів не виносив, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину - обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то слід мати на увазі наступне.

Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

В матеріалах справи наявна заява, складена від імені ОСОБА_5 як голови Лантратівської сільської ради (а.с.14), де наявне прохання про розгляд справи без участі представника ради та підтвердження згоди із заявленими вимогами.

Суд в оскаржуваному рішенні послався на те, що представник відповідача визнав позов, не взявши до уваги того, що дану заяву складено на аркуші паперу, який не містить відповідних реквізитів, тобто підпис особи, яка склала заяву, нічим не підтверджено, і в матеріалах справи відсутні копії документи, які б підтверджували правовий статус даної особи.

Згідно із вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав

встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням зазначених обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст.309 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п. 2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Лантратівської сільської ради Троїцького району Луганської області задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 14 серпня 2014року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Лантраківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів після його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: