АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5558/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.

при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист права споживача та про визнання пункту договору про надання споживчого кредиту недійсним з моменту підписання договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «УкрСиббанк» про захист права споживача та про визнання пункту договору про надання споживчого кредиту недійсним з моменту підписання договору відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що під час укладання договору споживчого кредиту відповідачем не дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та порушено права позивача як споживача банківських послуг.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір є справедливим, відповідає чинному законодавству та не суперечить принципам розумності.

Колегія суддів погожується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що 26.12.2007 між АКІБ «УкрСиббанкправонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договірпро надання споживчого кредиту 0, за умовами якого позивальник отримав грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США, та зобовязався повернути до 26.12.2028 року.

26.12.2006 року між Банком та ОСОБА_3. укладено договір поруки № 169874 відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань перед кредитним договором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту 0 від 26.12.2007 року.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до п. 6.2 Договору, у разі застосування банком права, передбаченого п. 6.1.2. Договору (визнати термін повернення кредиту таким, що настав), порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової плати за кредит.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав вважати, що спірний пункт кредитного договору відповідає Конституції України та положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Спір щодо невідповідності підпису у кредитному договорі та графіку платежів за договором між сторонами відсутній.

З огляду на викладене, висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним пункту кредитного договору, є цілком правомірним та обґрунтованим, з чим повністю погоджується й суд апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Музичко С.Г.

Судді Прокопчук Н.О.

Саліхов В.В.