У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради, третя особа - профспілка «Працівники екстреної медичної допомоги Запорізької області», про визнання незаконними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

02 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати накази від 07 травня 2014 року № 74/01-06 та від 26 травня 2014 року № 78/01-06 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, скасувати наказ від 12 червня 2014 року № 757/03-04 про звільнення, поновити його на роботі на посаді молодшої медичної сестри спеціалізованої виїзної психіатричної бригади Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

27 червня 2014 року ОСОБА_4 подав другу позовну заяву до Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2014 року обидва позови об'єднано в одне провадження.

На обґрунтування позовів позивач посилався на те, що 01 квітня 2013 року його було переведено на посаду молодшої медичної сестри спеціалізованої виїзної психіатричної бригади Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради.

Наказами головного лікаря від 07 травня 2014 року та від 26 травня 2014 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі ст. 147-149 КЗпП України та оголошено догани.

Наказом головного лікаря від 12 червня 2014 року він звільнений із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що вказані накази є неправомірними, позивач просив позови задовольнити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді молодшої медсестри виїзної спеціалізованої бригади підстанції спеціалізованих бригад швидкої медичної допомоги Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради. Стягнуто з Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 34 005, 44 грн за вирахуванням податків та обов'язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Комунальна установа «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що як оголошена позивачеві догана так і його наступне звільнення проведені з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, та зазначив, що відповідачем не порушена процедура звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд, застосувавши норми ч. ч. 2, 3 ст. 252 КЗпП України та ст. ст. 39, 41Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виходив з того, що позивач, за наявності обґрунтованої відмови профспілкового органу як на притягнення до дисциплінарної відповідальності, так і на розірвання трудового договору, незаконно був звільнений з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, суд зазначив, що єдиною підставою для накладення дисциплінарних стягнень, а згодом звільнення позивача, стала суперечка з приводу виконання останнім робіт з прибирання приміщень. Крім того, звільнення відбулося в період оскарження позивачем попередніх дисциплінарних стягнень від 07 травня та 26 травня 2014 pоку.

Також суд вважав, що застосування такої крайньої міри дисциплінарної відповідальності як звільнення працівника не обумовлене переконливими доводами за наявності існуючого конфлікту щодо невизначеності обов'язків молодшої медсестри та наявності звернення профкому з приводу врегулювання конфлікту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_4

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунальної установи «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради відхилити, рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді В.А. Черненко

С.П. Штелик