Справа № 361/63/15-ц
Провадження № 2/361/603/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить поновити його на посаді старшого юриста ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.», стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 104315,40 грн., заборгованість по заробітній платі за березень 2014 року у розмірі 9764 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з 02.12.2013 року працював на посаді старшого юриста у ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.».

Постановою Господарського суду Київської області від 01.07.2014 року у справі про банкрутство відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором товариства арбітражного керуючого ОСОБА_2

Під примусом ліквідатора він 18.12.2014 року змушений був написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням із 31.10.2014 року, тобто з дати, яка вже минула. Підтвердженням факту роботи до 18.12.2014 року є розрахункові відомості про нарахування заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року, а також підпис на наказі про звільнення 18.12.2014 року.

Далі вказує, що відповідачем не проведено остаточних розрахунків по виплаті заборгованості по заробітній платі, що складає 9764 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 104315 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача щодо порушення права на працю, йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 5000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додав, що фактично його звільнення відбулося 18.12.2014 року, при цьому ліквідатор під тиском не виплати заробітної плати зобовязав його написати заяву про звільнення за власним бажанням з 31.10.2014 року. Трудова книжка з 29.07.2014 року перебуває у нього на руках.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснив, що постановою господарського суду Київської області від 01.07.2014 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2014 року товариство визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_2

З липня 2014 року позивач жодного разу на робочому місці присутній не був, 31.10.2014 року зявився та написав заяву про звільнення за власним бажанням з 31.10.2014 року. Згідно із вказаною заявою ліквідатором видано наказ про звільнення із посади старшого юриста на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

У звязку з тим, що позивач не зявився для ознайомлення із наказом та отримання остаточного розрахунку при звільненні 12.11.2014 року на адресу останнього направлено відповідне повідомлення. 18.12.2014 року ОСОБА_1 зявився за місцем знаходження ліквідатора ознайомився із наказом про звільнення та отримав остаточний розрахунок за жовтень 2014 у розмірі 12000,78 грн. Просить у позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у трудових відносинах.

Наказом від 02.12.2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду старшого юриста з 02.12.2013 року з оплатою згідно штатного розпису.

31.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до ліквідатора ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» ОСОБА_2 із заявою про звільнення із займаної посади за власним бажанням із 31.10.2014 року.

Згідно із наказом від 31.10.2014 року ОСОБА_1 звільнено із посади старшого юриста ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» із 31.10.2014 року за власним бажанням згідно із ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Запис про звільнення ОСОБА_1 із посади за власним бажанням ч. 1 ст. 38 КЗпП України здійснено до трудової книжки серії АА № 485870.

Згідно із даними Інформаційно-ресурсного центру ОСОБА_2 призначений головою комісії з припинення або ліквідатором; товариство перебуває в стані припиненні за судовим рішенням про банкрутство і відкриття ліквідаційної процедури № Б8//142-12 від 23.10.2014 року.

Відповідно до відомості № 8 по виплаті заробітної плати за жовтень 2014 року 18.12.2014 року із ОСОБА_1 проведено розрахунок у розмірі 12000,78 грн., про що свідчить відомість а. с. 8.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним органу письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог закону. Будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач виконував покладені на нього трудові обовязки у період з листопада по 18.12.2014 року, судом встановлено не було. Подану позивачем копію відомості щодо нарахування заробітної плати за листопад 2014 року, суд не може прийняти до уваги, оскільки вона є неналежним доказом у справі через відсутність оригіналу. Крім того, судом враховується, що вказана відомість затверджена генеральним директором ОСОБА_4 та підписана бухгалтером ОСОБА_5, які на підставі наказів від 01.07.2014 року та 31.07.2014 року звільнені із займаних посад а. с. 47, 49.

Наказом від 12.11.2014 року відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 23.10.2014 року та постанови господарського суду Київської області від 01.07.2014 року визнано недійсною та анульовано основну круглу печатку ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.»; визнано недійсною та анульовано основну круглу печатку ТОВ «ВІК-Р.С.Ф.» виготовлену ліквідатором.

Ознайомлення позивача із наказом про звільнення 18.12.2014 року жодним чином не свідчить про безпосереднє виконання ним трудових обовязків до зазначеної дати, лише підтверджує фактичне отримання цього наказу. При цьому судом враховується, що трудова книжка позивача з 29.07.2014 року перебуває у нього на руках, про що він особисто зазначив у судовому засіданні.

Доказів, які б свідчили про написання заяви про звільнення за власним бажанням під примусом позивач до суду не надав, так як і доказів наявності заборгованості по виплаті заробітної плати перед позивачем за березень 2014 року. Аналізуючи наведені обставини, будь-які підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Враховуючи ту обставину, що при розгляді даної справи не здобуто доказів порушення трудових прав позивача, підстав для відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК-Р.С.Ф.» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко