Справа 331/3480/15-ц
Провадження 2/331/1117/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді : Жуковій О.Є.

при секретарі : Пакуло В.С.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» : ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше - Мобіліті» , Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору , договору застави недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 50008751 від 26.04.2013 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше-Мобіліті» , визнати недійсним договір застави № 50008751 від 29.04.2013 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше-Мобіліті» , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зобов»язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 13683379 .

Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що умови договору кредиту в частині не зазначення в графіку погашення кредиту тієї грошової форми , в якій гроші були отримані , є недійсними, а умови договору щодо використання в споживчому кредиті іноземної валюти є несправедливими по відношенню до неї як споживача , тобто оспорюваний договір кредиту не відповідає вимогам ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позивач вважає, що його права , як споживача, були порушені при укладанні оспорюваного договору, оскільки ТОВ «Порше-Мобіліті» не було надано інформації про загальну вартість кредиту.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі , наполягав на його задоволенні .

Представник відповідача ТОВ «Порше-Мобіліті» позов не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що укладений між ТОВ «Порше-Мобіліті» та ОСОБА_3 26.04.2013 року

кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, крім того положення ст. 533 ЦК України не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов»язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов»язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідач приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, належним повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилася, в зв»язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін , приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі кредитного договору № 50008751 від 26.04.2013 року, укладеного сторонами, позивач ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Порше Мобіліті», що діє як фінансова установа на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 року, виданого Державною комісією регулювання ринків фінансових послуг України, фінансовий кредит строком на 60 місяців у розмірі 114.870,82 грн., що еквівалентно 14.101,50 доларам США на придбання автомобілю марки VW Polo Sedan , кузов № НОМЕР_1 ,об»єм двигуна 1598 куб.см, 2013 року випуску (а.с.6).

В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та ТОВ «Порше-Мобіліті» було укладено 29.04.2013 року договір застави транспортного засобу № 50008751, посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 , та зареєстрований в реєстрі за № 1131 (а.с.12-15)

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Відповідно до умов договору усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом , що застосовується до еквіваленту Суми кредиту в дол. США, визначеному вище , відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до п.1.3.1. Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладенню договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмірі платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку ПАТ «Креді ОСОБА_5», до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахування особливостей передбачених договором.

Відповідно до п.п.2.4., 2.5. загальних умов кредитування, нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту.

Графіком погашення кредиту до Кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає еквівалент 298,92 доларів США (а.с.10-11).

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором та надав кредит в розмірі 114870,82 грн., що в еквіваленті складає 14 101,50 доларів США, що не заперечувалось Позивачем .

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання Кредитного договору недійсним Позивач посилається на те, що в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови, якими передбачено сплата Позивачем коштів на повернення кредиту в перерахунку за поточним обмінним курсом гривні до долара США є дискримінаційним по відношенню до Позивачки як до споживача, а вказані умови договору - несправедливими.

Разом з тим, як встановлено судом у Кредитному договорі № 50008751від 26 квітня 2013 року, укладеному між Позивачем та ТОВ «Порше -Мобіліті» чітко визначені кредитні умови, зокрема, положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Також, відповідно до п.п.9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, Позивачка своїм підписом підтвердила, що Відповідач належним чином ознайомив її, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для Позичальника тощо (а.с.9).

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, підписавши вказаний вище Кредитний договір , Позивач вступила в договірні відносини з Відповідачем. У вказаному договорі сторони визначили права та взяли на себе певні обов'язки, визначені у договорі, зокрема із зазначенням терміну виконання зобов'язань Відповідачем.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті536, 638, 1056-1 ЦК).

Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач

Таким чином, суд дійшов висновку, що зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень Кредитного договору, відповідно до яких погашення кредиту повинно здійснюватись в гривні у перерахунку до долара США зі курсом, який є дійсним день, що передує виставленню відповідного рахунку.

У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, як встановлено судом при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору щодо положень стосовно усіх платежів, що сплачуються у гривнях за розрахунком відповідно до обмінного курсу до долара США, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову в частині визнання недійсним кредитного договору слід відмовити.

Крім того, з врахуванням вищевикладеного , відсутні підстави для визнання недійсним договору застави № 50008751 від 29.04.2013 року укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше-Мобіліті» , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, та зобов»язання приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 13683379.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв , затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 29.07.2004 року № 73/5 ,унесення змін до запису в Реєстрі здійснюється ДП «Інформаційний Центр» на підставі документа «заява про реєстрацію змін обтяжень рухомого майна», яка подається обтяжувачем , а тому нотаріус не є належним відповідачем щодо заявлених до нього вимог.

Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше - Мобіліті» , Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору , договору застави недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

12.06.2015