АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/672/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/866/К/15 Водоп'янов С.М.
Категорія 26 ( І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» (надалі - ПАТ «Євраз Суха Балка») та просив суд стягнути з відповідача на його користь 243000 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, внаслідок якого позивачу було встановлено втрату професійної працездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року, у якому ухвалою суду від 01 квітня 2015 року виправлено описку, позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз Суха Балка», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно п.10 акту № 21 від 19.12.2013 року про нещасний випадок на виробництві, особами, які порушили вимоги законодавства про охорону праці, є гірничий майстер дільниці ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_3 При цьому, суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував ступінь вини позивача у нещасному випадку, який стався з ним на виробництві.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на норми КЗпП України, не взяв до уваги, що спірні правовідносини регулюються спеціальним ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі - спеціальний закон), відповідно до ч.1 ст.9 якого встановлено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров*я або у разі смерті працівника здійснюються Фондом соціального страхування. Згідно ч.1 ст.25 зазначеного Закону встановлено, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21,22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування.

Згідно положень ЗУ «Про державний бюджет на 2006 рік» було зупинено дію на 2006 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей. Відповідно до положень ЗУ «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію на 2007 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, а згодом норми щодо відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку чи професійного захворювання на виробництві були виключені зі спеціального закону, у зв'язку з чим, на думку апелянта, позивач взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди ні за рахунок Фонду, ні за рахунок підприємства відповідача.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці, з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого позивач втратив працездатність, у зв'язку з чим йому спричинена моральна шкода, так як відповідно до акту про нещасний випадок, особою, винною у нещасному випадку, є сам позивач. Доказів вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди немає.

Також ПАТ «Євраз Суха Балка» в апеляційній скарзі посилаються на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачу не встановлений судом, при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди судом не було враховано конкретні обставини по справі, а саме: відсоток втрати працездатності позивача, істотність вимушених змін у його житті та ступінь вини позивача у нещасному випадку на виробництві.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" в шахті «Ювілейна» з 1994 року на посаді гірника очисного забою 4 розряду дільниця № 16. Відповідно до наряду виконував роботи по доставці вибухових матеріалів, скреперування гірничої маси з дучок.

17.12.2013 року о 5 год. 40 хв. під час виконання своїх обов'язків гірника очисного забою 4 розряду з позивачем стався нещасний випадок - випав шматок гірничої маси, ОСОБА_3 ухилився, але втратив рівновагу, впав на підошву виробки, де знаходились фрагменти гірничої маси.

Згідно з виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 5041/1057 позивачу було встановлено діагноз: закритий косо спіральний злам середньої/З правого плеча зі зміщенням відламків. Закритий злам хірургічної шийки лівого плеча і великого бугорка лівого плеча з задовільним стоянням відламків. Ступінь тяжкості травми -тяжка.

Висновком МСЕК від 09 квітня 2014 року ОСОБА_3 встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 65% з повторним переглядом 01 квітня 2015 року та 2 група інвалідності.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами змінився образ і якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він переніс психологічний стрес та страх, думав, що ніколи не зможе рухати правою рукою. Коли був госпіталізований до лікарні, йому було проведено під наркозом хребетне витягування за правий ліктьовий відросток, проведена імобілізація лівої верхньої та нижньої кінцівки бандажом під внутрішнім наркозом проведена операція перелому правого плеча по Ілізарову, проведена імобілізація правого лучезап'ястного суглобу гіпсовою лонгетою. Щоденно ОСОБА_3 проходив перев'язки з антисептиками, процедури, які мали дуже болісний характер, більшість часу він мав постільний режим, коли знаходився на стаціонарному лікуванні. І на сьогодні наслідки після отриманих травм і фізичний стан позивача, приводять його до постійного депресивного стану, оскільки він розуміє, що покращення не відбудеться, а навпаки тенденція погіршення і негативні фізіологічні зміни в організмі призводять до страху перед майбутнім.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наявності вини відповідача у незабезпеченні позивачу безпечних умов праці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про охорону праці", державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2013 року о 5 год. 40 хв. під час виконання своїх обов'язків гірника очисного забою 4 розряду з позивачем стався нещасний випадок - випав шматок гірничої маси, ОСОБА_3 ухилився, але втратив рівновагу, впав на підошву виробки, де знаходились фрагменти гірничої маси.

Згідно з виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 5041/1057 позивачу було встановлено діагноз: закритий косо спіральний злам середньої/З правого плеча зі зміщенням відламків. Закритий злам хірургічної шийки лівого плеча і великого бугорка лівого плеча з задовільним стоянням відламків. Ступінь тяжкості травми -тяжка.

Пунктом 7 акту № 21 від 19.12.2013 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, причинами настання нещасного випадку з позивачем стали не виконання посадових обов'язків та не виконання вимог інструкції з охорони праці.

Пунктом 10 вказаного акту встановлено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, є гірничий майстер дільниці №6 шахти «Ювілейна» ПАТ «Євраз Суха Балка» ОСОБА_4, який не забезпечив безпечну організацію робіт в гірничих виробках, чим порушив п.3.2 своєї посадової інструкції, та позивач ОСОБА_3, який не подбав про посилені заходи і не забезпечив особисту безпеку під час виконання робіт, чим порушив вимоги п.п.3.1.18, 3.1.25 своєї посадової інструкції.

Висновком МСЕК від 09 квітня 2014 року ОСОБА_3 встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 65% з повторним переглядом 01 квітня 2015 року та 2 група інвалідності.

На підставі наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність вини відповідача у забезпеченні позивачу безпечних умов праці.

У зв'язку з чим, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини регулюються спеціальним ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не беруться до уваги колегією суддів, так як, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення. В той час, як позивачу ОСОБА_3 втрата професійної працездатності первинно встановлена висновком МСЕК від 09 квітня 2014 року. Крім того, висновок суду про стягнення моральної шкоди саме з підприємства відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., відповідно до якого статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

З вищенаведених підстав колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що згідно положень ЗУ «Про державний бюджет на 2006 рік» було зупинено дію на 2006 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей. Відповідно до положень ЗУ «Про державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію на 2007 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, а згодом норми щодо відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку чи професійного захворювання на виробництві були виключені зі спеціального закону, у зв'язку з чим, на думку апелянта, позивач взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди ні за рахунок Фонду, ні за рахунок підприємства відповідача.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності вини відповідача у нещасному випадку, який стався з позивачем на виробництві, та відсутності доказів вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, так як положеннями ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачу не встановлений судом, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, передбачено, що МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65%.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворювань встановлений. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, переносить біль, постійно відчуває незручність, обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що згідно п.10 акту № 21 від 19.12.2013 року про нещасний випадок на виробництві, особами, які порушили вимоги законодавства про охорону праці, є гірничий майстер дільниці ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_3, при цьому, суд першої інстанції не врахував ступінь вини позивача у нещасному випадку, який стався з ним на виробництві, конкретні обставини по справі, а саме: відсоток втрати працездатності позивача, істотність вимушених змін у його житті та ступінь вини позивача у нещасному випадку на виробництві, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Матеріалами справи встановлено, що при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції враховано роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Крім того, судом при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, взято до уваги наявність вини самого позивача у нещасному випадку, який стався з ним на виробництві, та його позовні вимоги задоволено частково.

Колегія суддів вважає, що розмір суми відшкодування моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності, який згідно висновку МСЕК становить 65 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, наявності вини позивача у нещасному випадку, характеру травм позивача, і пов'язаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: