АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3346/15 Справа № 205/3621/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

16 червня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Житлово будівельного кооперативу № 251, треті особи: ОСОБА_3, МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Житлово будівельного кооперативу № 251 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить їй на праві приватної власності, вона є членом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 251». 30 вересня 2010 року за участю її сусідів ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_4, які проживають в квартирі № 9 (на наступному поверсі, над належною їй квартири) було залито її квартиру. Відповідно до акту комісії Житлово-експлуатаційного підприємства від 05 жовтня 2010 року причиною залиття квартири є втручання мешканців квартири № 9 в роботу системи опалення (відсутні радіатори у великій кімнаті та на кухні). В результаті залиття квартири, відповідно до висновку № 3063-12 судової будівельно-технічної експертизи від 26 вересня 2012 року, їй завдано матеріальну шкоду на суму 4345,00 грн.

Позивачка посилається на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року, яким на її думку встановлено, що вини ОСОБА_3 у залитті її квартири немає, оскільки, перед здійсненням ремонтних робіт у системі опалення своєї квартири, вона у встановленому порядку звернулась до адміністрації житлового органу (ЖБК) з проханням перекрити водопостачання до даної системи, її заявка була зареєстрована у журналі, на що головою ЖБК її прохання було задоволено. Однак після цього робітник ЖБК, без попередження жильців будинку, почав виконувати роботи по промивці системи опалення, в результаті чого під тиском прорвала вода у квартирі ОСОБА_3 та залита і квартира ОСОБА_2

В звязку з вищенаведеним позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4345,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229,48 грн., а також у звязку із перенесеними хвилюваннями та моральним стражданням завдану моральну шкоду в розмірі 16395,00 грн. (а.с. а.с. 2-5, 101-104,133-134)

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відмовлено в повному обсязі (а.с.223-227).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 237- 238).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 1977 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було проведено державну реєстрацію Житлово-будівельного кооперативу № 251 (а.с.14). Загальними зборами членів кооперативу 03.11.2009 року затверджено статут ОК Житлово-будівельного кооперативу № 251 у новій редакції, відповідно до якого зазначений кооператив існує виключно для обслуговування, ремонту, реконструкції житлового будинку і утримання прибудинкової території за кошти членів кооперативу, є неприбутковою організацією (а.с. 15, 33-38).

Власником квартири № 5 у зазначеному будинку, відповідно до свідоцтва про право власності від 11.07.2008 року, є позивач ОСОБА_2 (а.с.9).

Наприкінці травня 2010 року мешканка квартири № 9 зазначеного будинку третя особа ОСОБА_3 перед здійсненням ремонтних робіт у системі опалення своєї квартири звернулась до адміністрації житлового органу з проханням перекрити водопостачання до даної системи.

Під час перевірки системи опалення 30 вересня 2010 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 Д в м. Дніпропетровську, в звязку з чим також відбулося залиття квартири № 5 та № 2, про що 05 жовтня 2010 року було складено відповідний акт, в якому зазначено, що причиною залиття є втручання мешканців квартири № 9 в роботу системи опалення (відсутні радіатори у великій кімнаті та на кухні) (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача у залитті квартири позивачки відсутня, а відповідно відсутні й підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, оскільки залиття сталося саме через відсутність радіаторів у великій кімнаті та на кухні в квартирі № 9, за стан яких відповідають саме мешканці зазначеної квартири, а слюсарем ЖБК № 251, відповідно до посадової інструкції, здійснюється відключення тепла по стояку на час проведення мешканцями ремонту квартир у літній час не більше ніж на три дні, за цей час мешканці повинні провести сантехнічні роботи у квартирі за власний рахунок.

Також суд зазначив, що відповідно до Статуту кооперативу ЖБК № 251 обєднує власників 284 квартир багатоквартирного будинку для утримання та користування майном згідно з Законом України «Про кооперацію», а також існує виключно для обслуговування, ремонту, реконструкції житлового будинку і утримання прибудинкової території за кошти членів кооперативу та є неприбутковою організацією.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями), заподіяна шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст.ст.1164, 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника (презумпція заподіювача шкоди) коли не позивач повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіяні шкоди, а навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватися правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Згідно Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду затвердженого Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства житлово-комунального господарства України 10.12.2008 року за №620/378, п.5 гл.4 до 01 жовтня поточного року повинні бути закінчені всі планові роботи на устаткуванні ДТ, ТМ, ТП, системах опалення, вентиляції та гарячого водопостачання та усунуті всі порушення і дефекти, виявлені в період підготовки до опалювального періоду; п.3 гл. 8 зазначено, що після виконання ремонтно-профілактичних робіт системи тепло споживання повинні бути заповненні хімічно очищеною водою з тиском більше статистичного на 0,5 кгс/кв.см, увідні засувки закриті. Заповнення систем теплоспоживання повинно бути завершено до 15 вересня поточного року.

Згідно п.17-1 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб в розмірі відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що відповідач довів відсутність з його боку неправомірних дій, та, що залиття сталося не з його вини, то суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для задоволення позову немає. З висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є обґрунтованим й відповідає вимогам закону.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року встановлено відсутність вини ОСОБА_3 у залитті квартири позивачки та спричиненні їй діями ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, і що саме з вини відповідача ЖБК № 251 відбулося залиття квартири № 5 в будинку № 9 д по вул. Будьоного в м. Дніпропетровську, та, відповідно спричинення їй матеріальної та моральної шкоди цим залиттям, колегія суддів до уваги не приймає оскільки у зазначеному судовому рішенні суд апеляційної інстанції прийшов до висновків про передчасність висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у залитті квартири позивачки ОСОБА_2 на необхідність перевірки у судовому порядку її заперечень на позовні вимоги ОСОБА_2 до неї та їх врахування. В рішенні апеляційного суду відсутні будь-які висновки щодо наявності вини саме ЖБК № 251 у залитті квартири позивачки ОСОБА_2 та спричиненні їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок цього залиття.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: