АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5937/15 Справа № 178/449/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

06 липня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М.., ОСОБА_2

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третіх осіб: Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, реєстраційної служби Криничанського районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 листопада 2013 року між нею і ОСОБА_4, та 29 жовтня 2014 року між нею і ОСОБА_5 укладені договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала в рівних долях ОСОБА_4, ОСОБА_5 Спірну квартиру вона придбала за 25 000 грн., які сплатила у повному обсязі, про що відповідачі власноручно написали розписки і передали їй ключі та оригінали документів на квартиру, але до даного часу обумовлені дії по переоформленню квартири не виконані. Просить суд визнати дійсними вищевказані договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладені між нею і відповідачами, та визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (а.с.34-36).

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року та 29 жовтня 2014 року було оформлено розписки щодо отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від ОСОБА_3 грошових коштів за квартиру АДРЕСА_2 у розмірі 25 000 грн. В подальшому, відповідних дій по переоформленню квартири не відбулось.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до розяснень у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних спав про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків сторін.

Враховуючи конкретні обставини справи та положення норм матеріального права, суд першої інстанції, прийнявши до уваги обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для визнання таких договорів дійсними з подальшим визнанням права власності відсутні.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачу належить й право визначення предмета і підстав позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відновлення прав позивача шляхом визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна дійсними та визнання права власності на це майно, не передбачено законом.

Доводи апеляційної скарги про домовленість сторін щодо усіх істотних умов договору, висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Визначена ч. 2 ст. 220 ЦК України можливість визнання договору дійсним поширюється лише на ті договори, які підлягають тільки нотаріальному посвідченню, від якого сторона ухиляється, й не підлягають державній реєстрації, а тому суперечить законодавству визнання в судовому порядку дійсним правочину щодо нерухомості, оскільки такий правочин у обов язковому порядку повинен пройти державну реєстрацію.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_2