Справа № 755/300/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" травня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

при секретарі - Батченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

19.12.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку в квартирі позивача.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з червня 2002 року по січень 2012 року він перебував у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року. Позивач володіє на праві приватної власності квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.09.2004 року (1/2 частина квартири) та свідоцтва про право на спадщину від 16.05.2006 року (1/2 частина квартири). Оскільки колишня дружина позивача не мала реєстрації в м. Києві, 31.10.2006 року він дав дозвіл на її реєстрацію в вищезазначеній квартирі, де вони фактично і проживали. В травні 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинилися, відповідач забрала свої особисті речі і виїхала з квартири. Місце проживання відповідача позивачеві не відоме. Відповідач з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою не знялась та оскільки вона понад рік не проживає без поважних причин в квартирі АДРЕСА_1, то ОСОБА_2 втратила право на користування даною квартирою. В зв'язку тим, що відповідач не проживає але зареєстрована в квартирі виникають проблеми зі сплатою плати за комунальні послуги, яка нараховуються з урахуванням реєстрації відповідача, чим порушуються права позивача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з викладених у ньому підстав та додатково пояснив, що квартира дісталась йому у спадок від бабусі та дідуся, відповідач проживала у спірній квартирі з 1998 року по 2011рік, в травні 2011 року відповідач пішла з квартири добровільно, позивач її не виганяв та замки не змінював, після розірвання шлюбу сторони більше не спілкувалися. На даний момент позивач проживає в цій квартирі з теперішньою дружиною та дітьми, безпідставно несе витрати по сплаті комунальних послуг у зв'язку з реєстрацією в його квартирі відповідача. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - за місцем реєстрації та оголошенням у пресі, причини неявки в судове засідання не повідомила, заяв чи клопотань суду не надала.

Начальник відділу третьої особи Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві у зв'язку з великим обсягом роботи, своєї позиції щодо суті позовних вимог у заяві не зазначив.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що 02 лютого 2005 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, записано у реєстрову книгу №д. 450-130 за реєстровим № 6381, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.09.2004р., посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Долговою З.М. (а.с. 7).

01 червня 2006 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, записано у реєстрову книгу №д. 450-131 за реєстровим № 6381, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.2006р., посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О.(а.с. 8).

Згідно довідки форми № 3, виданої ЖРЕО №409 за №884 від 29.10.2014р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 - дружина власника, ОСОБА_2 - колишня дружина власника (а.с. 6).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2012р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 14.06.2002р., розірвано (а.с. 5).

Згідно Акту, складеного майстром технічної дільниці № 6 ОСОБА_7, в присутності свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, мешканців квартир № 59, №60, №54, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, підписи яких підтверджено майстром т/д №6 ОСОБА_7, та завіреного начальником ЖРЕО - 409, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1, з травня 2011р. (а.с. 4).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2000 року, з даного часу бачила позивача і відповідача, з відповідачем не спілкувалась, оскільки вона вживала спиртні напої, не зачиняла двері, спала під розчиненими дверима квартири № 62, останній раз бачила відповідача навесні 2012 року, з 2012 року відповідач проживає в квартирі з новою дружиною ОСОБА_6, яку свідок постійно бачить та спілкується з нею.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2012 року, коли в неї викрали ключі зверталась до позивача, він зламував їй двері, в квартирі № 62 живе позивач разом з дружиною ОСОБА_6 та двома дітьми, про ОСОБА_2 ніколи не чула та не бачила її.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестала бути членом сім'ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, серед іншого, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного, щодо вимоги позову про примусове зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 в Дніпровському РВ ГУДМС України в м. Києві суд зазначає наступне.

Суд не є органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що він зверталась до Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку та йому в цьому було неправомірно відмовлено, тому ця вимога є передчасною.

Таким чином, позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн.

На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя