Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Унікальний номер№
Провадження № 22-ц/778/2639/14 Головуючий у 1-й інстанції: Діденко С.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу дійсним, зазначивши, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 за довіреністю від 19 грудня 2013 року, яка засвідчена консулом України в м. Порту Республіки Португалія представляти його інтереси та від його імені укладати будь-які угоди, спрямовані на розпорядження належними ОСОБА_4 квартирами, які належать йому на праві власності за адресами: в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Орендуючи у відповідача вказані квартири для своїх родичів, він вирішив придбати спірні квартири для себе, для чого 22 січня 2014 року він уклав письмовий договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою в АДРЕСА_3 з ОСОБА_6. Ціна договору склала 20 000,00 грн., гроші були передані ОСОБА_6 в повному обсязі в той же день.

24 січня 2014 року, позивач уклав аналогічний договір на квартиру, розташовану за адресою в АДРЕСА_1, ціна договору склала 30 000,00 грн.. Кошти також були в повному обсязі передані ОСОБА_6 у той же день.

Позивачу були передані всі документи та ключі від квартир, розташованих за адресою в АДРЕСА_4 АДРЕСА_5, які переходять у його власність з моменту укладання договорів купівлі-продажу.

При зверненні до нотаріуса для оформлення документів купівлі-продажу позивачу та представнику відповідача було повідомлено про необхідність отримання оригіналу паспорта громадянина України ОСОБА_4, а у випадку його відсутності нотаріус відмовився вчиняти правочин. Але відповідач ОСОБА_4 постійно мешкав в м. Порту Республіка Португалія і він не мав можливості приїхати до України для оформлення у нотаріуса угод купівлі-продажу із-за хвороби та політичного стану в України (зона АТО).

Тому позивач просив суд визнати договори купівлі-продаж квартир, які розташовані за адресами: в АДРЕСА_1, укладений 24 січня 2014 року та в АДРЕСА_2, укладений 22 січня 2014 року дійсними, та визнати право власності на вказані квартири.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу б/н від 22 січня 2014 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житлову квартиру з адресою: АДРЕСА_6.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу б/н від 24 січня 2014 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житлову квартиру з адресою: АДРЕСА_8.

ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання дійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які викладені у письмовому вигляді, але без нотаріального оформлення, суд безпідставно вважав можливим визнати їх дійсними на підставі вимог норм ст. 220 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 за довіреністю від 19 грудня 2013 року, яка засвідчена консулом України в м. Порту Республіки Португалія представляти його інтереси та від його імені укладати будь-які угоди, спрямовані у тому числі і на розпорядження належними ОСОБА_4 квартирами, які належать йому на праві власності за адресами: в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 / а.с. 4 /.

22 січня 2014 року ОСОБА_5 уклав письмовий договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою в АДРЕСА_3 з ОСОБА_6. Ціна договору склала 20 000 грн., гроші були передані ним ОСОБА_6 в повному обсязі в той же день / а.с.17,18 /.

24 січня 2014 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу квартири, розташованої в АДРЕСА_1, ціна договору склала 30 000 грн., які були ним в повному обсязі передані ОСОБА_6 у той же день / а.с.10, 11/.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 657, ч. 2 ст. 220 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання умов договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Проте ч. 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації, з моменту державної реєстрації.

Таким чином, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, то у разі недодержання зазначених вимог закону правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. Тому такий договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Роз'ясненнями, наданими у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" акцентовано увагу на неприпустимість застосування ст. 220 ЦК до правочинів, укладення та правомірність яких пов'язана з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією.

Посилання на будь-які утруднення, які нібито виникали при вирішенні питання про нотаріальне посвідчення договору про відчуження нерухомого майна, не є підставою для висновку про те, що зазначений договір може вважатися дійсним всупереч викладеним вище положенням закону.

Окрім цього на час письмового оформлення вищевказаних договорів купівлі-продажу, за якими ОСОБА_6, діючи за довіреністью як представник від імені ОСОБА_4, була продавцем, а ОСОБА_5 покупцем, ОСОБА_6 за її паспортними даними перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 / а.с.8 /, тобто за цими договорами як представник ОСОБА_4 передала майно останнього у спільну сумісну власність свого з ОСОБА_5 подружжя.

Однак за вимогами норм ч. 3 ст. 238 ЦК України предстаник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_7, яка є законним представником неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є правонаступником та спадкоємцем померлого 19.08.2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8, виданим 03.06.1999 року відділом РАГС м Добропілля Донецької області, довідкою Добропільської державної нотаріальної контори від 11.06.2015 року № 659/02-14 / а.с. 41, 42 / підлягає задоволенню, а прийняте у цій справі рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу дійсними.

Керуючись ст.,ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

„ Відмовити у визнані дійсними договір купівлі-продажу б/н від 22 січня 2014 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_9. тадоговір купівлі-продажу б/н від 24 січня 2014 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_10.

Відмовити у визнанні за ОСОБА_5 права власності на квартиру з адресою: АДРЕСА_11 та на квартиру з адресою: АДРЕСА_12.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: