Справа № 344/1882/14-ц
Провадження № 22-ц/779/912/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Пнівчук О.В.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківської КЕЧ району до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення за апеляційною скаргою Івано-Франківської КЕЧ району на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
07.02.2014 року Івано-Франківська КЕЧ району звернулася з позовом до ОСОБА_1 про виселення з службового жилого приміщення.

В заяві зазначили, що у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на службі у військовій частині НОМЕР_1 23.10.2008 року йому було видано ордер на вселення у службову житлову квартиру АДРЕСА_1 .

Наказом Командувача повітряних сил ЗС України №615 від 24.11.2009 року та наказу командира в/ч НОМЕР_1 №227 від 27.11.2009 року ОСОБА_1 вибув для подальшого проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №50 від 16.03.2011 року ОСОБА_1 був переведений до в/ч НОМЕР_3 , що дислокується в м. Києві.

Посилаючись на те, що відповідач після переміщення по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, не звільнив в установленому законом порядку службове житлове приміщення, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі Івано-Франківська КЕЧ району посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Судом не було враховано положень п. 3.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міноборони від 30.11.2011 року про те, що у разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт (гарнізон) за рішенням Міністра оборони України членам сім`ї такого військовослужбовця дозволяється подальше проживання у цьому службовому житлі, якщо його місце розташування дозволяє щоденно прибувати військовослужбовцю до нового місця служби.

Відстань від м. Івано-Франківська до м. Києва не дозволяє щоденне прибуття до нового місця служби. Крім того, в матеріалах особової справи ОСОБА_1 є подана ним заява на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 з проханням зняти його з квартирного обліку у зв`язку з переводом до нового місця служби та зобов`язанням здати службову квартиру АДРЕСА_1 .

Не враховано судом і п. 19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2006 року № 1081 про те, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Апелянт вказує на те, що законодавством , зокрема ст.125 ЖК передбачено вичерпний перелік категорій осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого житла, і до жодної з цих категорій ОСОБА_1 не відноситься.

Не погоджується апелянт також з висновком суду про те, що ним не подано доказів права власності на спірну квартиру. Так у довідці-виписці з будинкової книги про прописку та склад сім`ї від 15.12.2011 року №816 у графі «будинок належить» міститься інформація про те, що даний об`єкт нерухомості перебуває у власності міськвиконкому, однак квартира має статус службової згідно ордеру №1080 від 23.10.2008 року.

Отже, всі правовстановлюючі документи на спірне житло наявні у архіві виконавчого комітету Івано-франківської міської ради, до яких у Івано-Франківської КЕЧ доступу немає.

Оскільки спірна квартира перебуває на обліку Івано-Франківської КЕЧ району, то остання використала належне їй право для пред`явлення позову.

Апелянт вважає безпідставним посилання у рішенні суду на необхідність застосування до спірних правовідносин ст.116 ЖК, оскільки спірна квартира є службовим житлом, то і вірним є застосування ст. 125 ЖК, яка визначає перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Необґрунтованим є і висновок суду про те, що ними не подано доказів користування спірним житлом особами, які не є членами сім`ї відповідача, оскільки відповідач у 2006 році, тобто ще до отримання квартири, розлучився, і у 2008 році отримав квартиру складом сім`ї на одну особу.

Згідно акту комісійної перевірки житла, складеного 19.02.2015 року, у спірній квартирі проживають студенти.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник Івано-Франківської КЕЧ району, будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи в судове засідання не з`явився та подав клопотання про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 двічі був повідомлений про місце і час розгляду справи за адресою, зазначеною ним у запереченні на позовну заяву, та за місцем реєстрації.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача його права на спірне житло є незаконним та неприпустимим, оскільки відповідно до ст.12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Крім того, суд з посиланням на практику ЄСПЛ вважав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що з 26.07.2006 року про 27.11.2009 року підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Івано-Франківська.

Згідно наказу КПС ЗСУ №615 від 24.12.2009 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 №227 від 27.11.2009 року ОСОБА_1 вибув для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 м. Івано-Франківська.

23 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради ОСОБА_1 був виданий ордер №1080 на однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 в квартирі проживав сам, оскільки на час отримання ордера був розлучений.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 16.03.2011 року №50 ОСОБА_1 вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_3 м. Києва, де по даний час проходить службу.

Також встановлено, що 15 березня 2011 року ОСОБА_1 подав на ім`я командира військової частини № 2314 заву про зняття його з квартирного обліку у зв`язку з переводом до нового місця служби та зобов`язався здати службову квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено копією заяви, долученої представником позивача до апеляційної скарги.(а.с. 136).

Відповідно до п. 2.18. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міноборони від 06.10.2006 року № 577 (чинної на час переміщення ОСОБА_1 по службі до м. Києва) у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу військової частини.

Відповідно до п. 3.14. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міноборони від 30.11.2011 року (чинної на даний час) у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службове жиле приміщення, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню у двомісячний строк з дня видання наказу про виключення зі списків особового складу військової частини, крім випадків, передбачених пунктом 3.12 цього розділу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

З відповідача на користь позивача слід також стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 365,40 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено 243,80 грн. судового збору, а за подання апеляційної скарги 121,80 грн. судового збору, що підтверджено відповідними квитанціями на а.с. 1 та а.с. 106.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу Івано-Франківської КЕЧ району задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Івано-Франківської КЕЧ району до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської КЕЧ району 365,40 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко
В.М. Вакарук
О.В. Пнівчук