УхвалА

іменем україни

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 13 грудня 2011 року по 26 серпня 2014 року вона працювала на посаді начальника планово-економічного відділу державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» (далі - ДП «Укрдорзв'язок»). Указувала, що починаючи з серпня 2012 року відповідач припинив виплачувати їй заробітну плату. На її звернення щодо проведення виплат не реагував. Оскільки відповідачем при звільненні не було проведено повний розрахунок, не було видано трудову книжку та, збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 69 801 грн 90 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 21 650 грн 46 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 17 918 грн 14 коп. та моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ДП дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в розмірі 69 801 грн 90 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20 805 грн 98 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 17 918 грн 14 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 тис. грн, а всього в розмірі 110 526 грн 02 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Укрдорзв'язок», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що при звільненні позивачки відповідач не здійснив з нею повного розрахунку, при цьому несвоєчасно виплачував заробітну плату та завдав їй моральної шкоди.

Середній заробіток обчислено судами відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а розрахунок суми втрат доходу за період заборгованості згідно з методикою нарахування цієї суми відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» та відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Розмір моральної шкоди визначено відповідно до доказів, наданих позивачкою, її доводів та з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, як в судах, так і в касаційній скарзі взагалі не наводить причин та правових підстав неправильного нарахування та обчислення стягнутих сум, не надав своїх розрахунків, що згідно вимог як трудового законодавства, так і ст. ст. 10, 60 ЦПК України є його обов'язком.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик