02.06.2015 Справа № 127/2369/15-ц
Провадження № 2/127/1975/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», який мотивований тим, що позивачка проживає в квартирі АДРЕСА_1, який обладнаний будинковим лічильником теплової енергії. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2012 року визнано дії КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» неправомірними та зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок суми оплати за послуги централізованого теплопостачання за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2011 року без врахування тарифу (абонентської плати) 1,48 грн. за 1 кв. м. Відповідач 01 листопада 2011 року продовжував нараховувати оплату за послуги теплопостачання із розрахунку тарифу на 1 кв. м. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2015 року дії відповідача по нарахуванню ОСОБА_1 річної (місячної) абонплати за послуги централізованого теплопостачання за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2014 року визнано неправомірними, при цьому відповідач здійснив перерахунок під час розгляду справи. Позивачка зазначає, що при здійснені перерахунку порушено вимоги закону, а тому дії відповідача вважає незаконними. Так, відповідач здійснив перерахунок із спливом строку позовної давності. Крім того, перерахунок здійснено з урахуванням теплового навантаження квартири, однак договір від 26 жовтня 2007 року укладений між сторонами, не містить умов щодо теплового навантаження будинку та порядку визначення умовно-постійної частини тарифу на опалення, а тому у відповідача відсутні підстави для обрахунку оплати умовно-постійної частини тарифу за послуги теплопостачання. Також позивачка зазначає, що квартира не є об'єктом теплоспоживання і не має окремих технічних умов на приєднання теплового навантаження. Просить визнати дії відповідача з нарахування суми оплати за послуги з централізованого теплопостачання в частині умовно-постійної складової тарифу за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2015 року неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок суми оплати за послуги з централізованого теплопостачання шляхом зменшення суми оплати на 3569,97 грн.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. При цьому вказувала на не правильність застосування підходу до перерахунку, однак зазначала, що розмір вартості умовно-постійної частини тарифу в даному випадку не зміниться. Також позивачка відмітила, що після укладання між сторонами договору від 27 жовтня 2007 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в законодавство внесено зміни та введено в дію двоставковий тариф на оплату послуг за централізоване теплопостачання. Натомість, в договір укладений між сторонами зміни щодо вартості послуг не вносились.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що перерахунок здійснювався на виконання рішення суду. Щодо теплового навантаження, то вказана умова не може бути договірною, це є величина, яка визначається в залежності від об'єму будинку в цілому, року побудови, матеріалу стін та опалювальної площі. Постанова уряду, на яку посилається позивачка, застосовується під час формування тарифів на теплову енергію, а не визначення плати. Регулятором затверджені двоставкові тарифи для централізованого опалення, тому вони є обов'язковими для застосування.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ № 127/14770/14-ц, № 2-4785/11, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1, який обладнаний будинковим лічильником теплової енергії, що визнається сторонами і також підтверджується реєстром теплових навантажень (а. с. 28-29). Вона є споживачем послуг з теплопостачання, відповідач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» - виробником та виконавцем цих послуг.

Між позивачкою та відповідачем КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» укладено Договір № 6137-77007708 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води від 26 жовтня 2007 року. Відповідно до умов договору, виконавець зобов'язався надавати споживачеві послуги з водо- та теплопостачання, а споживач зобов'язався своєчасно здійснювати оплату за споживання та користування послугами на умовах договору. Вартість наданих послуг визначається за тарифами та нормами, затвердженими органами місцевого самоврядування або іншими регуляторними органами згідно чинного законодавства. За наявності засобів обліку споживач сплачує за центральне опалення 184,51 грн./Гкал, за гаряче водопостачання 9,25 грн/ куб. м. У разі зміни тарифу виконавець проводить перерахунок з дня зміни тарифу без внесення змін до цього договору (а. с. 5).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради 23.07.2009 року №1647 «Про затвердження двоставкових тарифів на теплову енергію, опалення та одноставкових тарифів на підігрів води та гаряче водопостачання для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», а надалі рішенням від 28.10.2010 року №3006 «Про коригуванння двоставкових тарифів на надання послуг з централізованого опалення та одноставкових тарифів на надання послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, що виробляється КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», затверджено двоставкові тарифи на надання послуг з централізованого опалення та відповідно встановлено плату за одиницю приєднаного теплового навантаження з централізованого опалення у місяць упродовж року, абонентську плату за 1 кв.м. опалювальної площі у місяць упродовж року, плату за споживання 1 Гкал. теплової енергії для надання послуг централізованого опалення (при наявності приладів обліку).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 липня 2012 року у цивільній справі № 2-4785/11 за позовом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги опалення і гарячого водопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій було визнано неправомірними дії КПВМР «Вінницяміськтеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_1 річної (місячної) абонентської плати за послуги з централізованого теплопостачання із розрахунку 1,48 грн. за 1 кв. м в будинку, що обладнаний лічильником теплової енергії, з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2011 року; зобов'язано КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» здійснити перерахунок ОСОБА_1 суми оплати за послуги централізованого теплопостачання за період з 01.01.2009 року по 31.10.2011 року без врахування тарифу (абонентської плати) 1,48 грн. за 1 кв.м. (а. с. 31-37).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2015 року в цивільній справі № 127/14770/14-ц, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року, визнано дії КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_1 річної (місячної) абонентської плати за послуги централізованого теплопостачання із розрахунку 1,48 грн./кв.м з 01.11.2011 року до 30.06.2014 року, із розрахунку 1,68 грн./кв.м з 01.07.2014 року до 31.07.2014 року, із розрахунку 1,76 грн./кв.м з 01.08.2014 року до 31.12.2014 року у квартирі АДРЕСА_1, що обладнаний лічильником теплової енергії - неправомірним. (а. с. 11-13).

Відповідачем на виконання рішення суду від 12 липня 2012 року за період з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2011 року проведено перерахунок суми оплати за послуги централізованого теплопостачання без врахування тарифу (абонентської плати) 1,48 грн. за 1 кв.м. Крім того, відповідачем під час розгляду цивільної справи №127/14770/14-ц такий перерахунок проведено і за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2014 року, що підтверджується розрахунком вартості послуг умовно-постійної частини за період з січня 2009 року по січень 2015 року по особовому рахунку № 77007708, що належить позивачці. При цьому, відповідачем перерахунок за спожиті ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення проведений за зміною частиною тарифу відповідно до показників загальнобудинкового приладу обліку пропорційно до опалювальної площі квартири, а за постійною частиною тарифу - відповідно до розміру приєднаного навантаження житлового будинку пропорційно опалювальній площі. При перерахунку вартість умовно-постійної частини двоставкового тарифу за послуги теплопостачання за вказаний період становить 3569,97 грн. (а. с. 9).

Позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання дій відповідача з нарахування суми оплати за послуги з централізованого теплопостачання в частині умовно-постійної складової тарифу за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2015 року неправомірними, обґрунтовує невнесенням в договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладений між сторонами, змін після введення в дію двоставкового тарифу, зважаючи на зміну структури тарифу, до складу якого увійшла умовно-постійна складова, розмір якої залежить від теплового навантаження об'єкта теплоспоживання, що на думку позивачки є істотною умовою договору. Натомість з таким твердженням позивачки погодитись не можна.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 26 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг, якими зокрема є вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг та порядок вимірювання обсягів наданих послуг.

Суд звертає увагу, що норми цивільного законодавства, зокрема ст. 632 ЦК України передбачає, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Тобто, встановлення тарифу за послуги з централізованого опалення, як істотна умова договору, не є сферою договірного регулювання.

Як зазначалося, органом місцевого самоврядування запроваджений двоставковий тариф, в структуру якого, крім плати за одиницю споживання теплової енергії (Гкал) для надання послуг з централізованого опалення передбачено плату за одиницю приєднаного навантаження з централізованого опалення у місяць упродовж року (умовно-змінна та умовно постійна складові).

Тобто вказані тарифи встановлені уповноваженим органом та не можуть бути змінені за угодою сторін. При цьому умовами договору, укладеного між сторонами, передбачено, що у разі зміни тарифу виконавець проводить перерахунок плати з дня зміни тарифу без внесення змін до цього договору. Тобто зміна тарифу не є підставою для внесення змін до договір. Одночасно, суд зауважує, що порядок розрахунків вказаного двоставкового тарифу визначався постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 року №955 зі змінами, а надалі - постановою від 01.06.2011 року №869, відповідно до яких: умовно змінна частина - це частина тарифу, яка компенсує умовно-змінну частину витрат і визначається в розрахунку на 1Гкал теплової енергії спожитої на централізоване опалення або в розрахунку на 1 кв.м. загальної опалювальної площі відповідно до розрахункової норми витрат теплової енергії на опалення в даному населеному пункті для житлових будинків, необладнаних лічильниками теплової енергії та відповідної частини прибутку; а умовно-постійна частина - річна (місячна) абонентська плата, яка компенсує умовно-постійну частину витрат на надання послуг з централізованого опалення і розраховується на теплове навантаження об'єкта теплопостачання 1 Гкал або для населення, за відсутності в житлових будинках приладів обліку, на 1 кв.м. загальної опалювальної площі відповідно до нормативної величини питомого теплового навантаження системи опалення в даному населеному пункті та відповідної частини прибутку. Отже, при формуванні та затверджені тарифу враховується такий показник як теплове навантаження. До того ж слід відмітити, що розмір приєднаного теплового навантаження житлового будинку (саме він є об'єктом теплопостачання) розраховується відповідно до КТМ 204 України 244-94 «Норми та вказівки по формуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні», затверджених Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993 року, визначається щодо багатоквартирного будинку і залежить від зовнішнього об'єму будівлі, року побудови, матеріалу стіни, опалюваної площі багатоквартирного будинку, а не конкретної квартири, та затверджується при формуванні тарифу (про що свідчить Реєстр навантажень), тому в силу своєї природи застосування не може визначатися угодою сторін. Щодо посилання відповідача на вказану вище постанову Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869 про необхідність договірного врегулювання обсягу теплового навантаження, то суд погоджується з доводами відповідача, що таке посилання є безпідставним з огляду на те, що вказана постанова визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках та застосовується при під час установлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для природних монополій, в той час як надання послуг з централізованого опалення мешканцям квартир та відповідно проведення нарахувань та оплати за споживання цієї послуги врегульоване постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630.

До того ж, слід відмітити, що у зв'язку із введенням в дію двоставкового тарифу змінилась лише його структура (введена постійна та змінна його частини), а не складові тарифу.

Крім того, суд зауважує, що умови Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, також не визначають теплове навантаження як умову договору, яка узгоджується сторонами.

Отже, твердження позивачки є безпідставними, адже теплове навантаження не передбачено нормами законодавства для договорів даного типу, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про безпідставність дій відповідача при проведенні перерахунку. Крім того, суд відмічає, що обов'язок щодо сплати за отриманні послуги теплопостачання існує в силу закону.

Щодо твердження позивачки про здійснення відповідачем перерахунку послуг за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2015 року зі спливом строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Здійснивши перерахунок за надані послуги за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2015 року, тобто за останні 6 років, відповідач виконував рішення суду та за період з 01 листопада 2011 року по 01 січня 2015 року здійснив перерахунок в добровільному порядку, визнавши позовні вимоги. В даному випадку це не є строк в межах якого особа захищає своє право в судовому порядку. Отже, позивачка помилково застосовує поняття строку позовної давності до права відповідача вчинити дії для врегулювання спору в позасудовому порядку.

Щодо твердження позивачки про неправомірність здійснення розрахунку суми оплати за послуги теплопостачання, а саме в частині обрахування теплового навантаження шляхом ділення теплового навантаження будинку на площу будинку, то суд відмічає, що розмір умовно-постійної частини тарифу за умови застосування порядку розрахунку про який зазначає позивачка не зміниться, про що вказала і позивачка в судовому засіданні.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання дії відповідача з нарахування суми оплати за послуги з централізованого теплопостачання в частині умовно-постійної складової тарифу за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2015 року неправомірними задоволенню не підлягає. Позовна вимога про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок суми оплати за послуги з централізованого теплопостачання шляхом зменшення суми оплати на 3569,97 грн. також задоволенню не підлягає, адже похідною від вищезазначеної вимог в задоволенні якої відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 26 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ст. 632, 638 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений у встановлений ч.3 ст.209 ЦПК України п'ятиденний строк.

Суддя: