АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/7743/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Шумейко О.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотов Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю представника позивача Приходька Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за укладеним 24 червня 2008 року Кредитним договором №010/14/415 «Відновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» до Генеральної угоди кредитної угоди №01-02-02/130 від 03 жовтня 2003 року в сумі 638562,84 євро.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 жовтня 2003 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивача, та ТОВ «С.Т.Р. РЕНО В.І. Україна», правонаступником якого є ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна», укладено Генеральну кредитну угоду №01-02-02/130, відповідно до умов якої кредитор зобов»язався надавати позичальнику кредитні кошти на умовах, що визначені укладеними в рамках цієї угоди кредитними договорами.

Так, 24 червня 2008 року між цими сторонами укладено Кредитний договір №010/14/415 «Відновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» до Генеральної угоди кредитної угоди №01-02-02/130 від 03 жовтня 2003 року, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 120 000 євро, за користування якими позичальник зобов»язався сплачувати проценти.

На підставі додаткової угоди №010/14/415/10 від 17 квітня 2012 року до кредитного договору внесено зміни, згідно із якими з 24 червня 2008 року процентна ставка становить 11,25% річних.

На підставі додаткової угоди №010/14/415/11 від 18 вересня 2013 року до кредитного договору внесено зміни, згідно із якими кінцевий термін погашення визначено 31 жовтня 2014 року, а також змінено форму кредитування на невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 551000 євро.

Проте, позичальник своїх зобов»язань не виконав, у зв»язку із чим станом на 04 березня 2015 року заборгованість становить 638 562,84 євро та складається з залишку заборгованості 512000 євро, прострочених відсотків 66989,59 євро, пені за кредитом 53310,79 євро, пені за відсотками 6262,46 євро.

ОСОБА_2 є поручителем перед кредитором за зобов»язаннями позичальника на підставі Договору поруки №12/Р1-01-00-3-0/241 від 18 вересня 2013 року.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 27 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 638 562,84 євро заборгованості за кредитним договором, що в еквіваленті на дату ухвалення рішення за курсом НБУ становить 15 517 077,01 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що під час укладення договору поруки його не було проінформовано щодо характеру підписаного документу, оскільки він не володіє мовою документу і при цьому не був присутнім перекладач.

Також посилається на те, що у 2009 році він вже поручався за зобов»язаннями позичальника і при укладенні договору поруки надав нотаріально посвідчену заяву на французькій мові з перекладом на українську, що не був одружений, проте, на момент підписання договору поруки, який тепер є підставою його відповідальності, був одружений і в нього не запитувалась заява про сімейний стан.

Посилається на те, що грошовою одиницею України є гривня, проте позовні вимоги заявлені в іноземній валюті, позивачем не надано генеральної ліцензії та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа повідомлялась належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 24 червня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна» укладено Кредитний договір №010/14/415 «Відновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» до Генеральної угоди кредитної угоди №01-02-02/130 від 03 жовтня 2003 року, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 1 120 000 євро, терміном до 10 червня 2009 року, під 11,25% річних, для фінансування витрат, повязаних з поточною діяльністю.

Відповідно до п.14.4 кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен календарний день прострочення.

18 вересня 2013 року між позивачем та третьою особою підписана додаткова угода №010/14/415/11 про продовження строку користування кредитом та зміну графіку погашення кредиту до кредитного договору №010/14/415 від 24 червня 2008 року. На підставі вказаної додаткової угоди сторони дійшли згоди продовжити строк користування кредитом до 31 жовтня 2014 року та внесли зміни до п.1.1 кредитного договору, згідно з яким кредитор зобовязався надати позичальнику кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 551000 євро, які позичальник зобовязався повернути та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

18 вересня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №12/Р1-01-00-3-0/241, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником ТОВ «Автомобільне підприємство С.Т.Р. Україна» за виконання всіх та окремих зобовязань позичальника, що випливають з умов кредитного договору №010/14/415 від 24 червня 2008 року до генеральної кредитної угоди № 01-02-02/130 від 03 жовтня 2003 року, у тому числі, повернути кредит у розмірі 551000 євро, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,25% річних, сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, тощо.

Згідно з п.1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання зобовязань по кредитному договору.

У пункті 7.1 договору поруки сторони засвідчили однакове розуміння ними умов цього договору та його правових наслідків, підтвердили дійсність їх намірів при його укладанні, а також те, що договір не укладений під впливом помилки щодо його природи, прав та обовязків сторін, а також під впливом обману чи збігу тяжких обставин.

Керуючись п.8.2 кредитного договору та умовами договору поруки, позивач направив на адресу поручителя вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, датовану 07 серпня 2014 року. Така вимога була отримана відповідачем 14 серпня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону і відповідачем не наведено підстав, які б звільняли його від цивільної відповідальності за зобов»язанням, стороною якого він є.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених у справі доказах та відповідають вимогам закону.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на здійснення позивачем операцій в іноземній валюті без відповідного дозволу, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Як роз»яснено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред»явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, така іноземна грошова валюта переводиться в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, поряд з вираженням суми зобов»язання у доларах США, що підлягає стягненню, одночасно визначив суму зобов»язання у національній валюті. При цьому, визначення суми зобов»язання у національній валюті станом на 10 грудня 2014 року, а не на дату отримання позики, не суперечить вище викладеним роз»ясненням, оскільки ґрунтується на праві позивача згідно із ст.11 ЦПК України та обов»язку позичальника згідно із ст.1046 ЦК України.

Окрім того, основною суттю виконання грошового зобов»язання є повернення позикодавцю рівнозначної вартості тих речей (коштів, іноземної валюти, інших валютних цінностей), які були отримані позичальником у якості позики (ст.ст. 1046, 1049 ЦК України). Тобто, позичальник повинен повернути той самий розмір коштів, що був ним отриманий, якщо про інше не зазначено у договорі. Якщо зобов»язання було вчинено у іноземній валюті, то його виконання може, в деяких випадках повинно, бути здійснено у національній валюті виходячи із установленого курсу валют на момент виконання.

Право банку здійснювати операції з надання кредиту в іноземній валюті підтверджено даними Банківської ліцензії №10 від 05 жовтня 2011 року, Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 05 жовтня 2011 року №10 з додатком, Банківської ліцензії №10 від 11 жовтня 2006 року, Дозволу №10-4 від 11 жовтня 2006 року з відповідним додатком.

Посилання апеляційної скарги на обставину перебування відповідача в зареєстрованому шлюбі відхиляються колегією суддів, оскільки не дають підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що на момент підписання договору поруки відповідач перебував у шлюбних відносинах не є підставою вважати про недійсність правочину та звільнення від відповідальності, оскільки поручительство не є майновим, договір не потребує обов»язкового нотаріального посвідчення та не створює обов»язків для іншого з подружжя.

Окрім того, посилаючись на обставини перебування у шлюбі, відповідач в той же час такі доводи належними доказами не підтверджує.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не володіє мовою договору поруки та не знав про характер підписаного документу, колегією суддів відхиляються, оскільки договір недійсним в установленому законом порядку не визнавався, підписаний особисто відповідачем без будь-яких застережень.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов