Провадження № 2/263/2185/15
Справа №263/6554/15ц
26 червня 2015 року місто Маріуполь
Жовтневий райсуд м. Маріуполя під головуванням судді Ікорської Є.С. при секретарі Корзініній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу батька,
Позивачка звернулася з вказаним позовом в суд, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2000 р. по 24.11.2005 р., від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В інтересах дитини позивачка мала намір виїхати з дитиною на відпочинок за кордон. Зазначені обставини вказують на необхідність надання відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон, однак батько категорично проти виїзду дитини за кордон. Просила дати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу батька.
Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).
Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29.07.2000 р. по 24.11.2005 р. у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживає спільно із своєю матірю.
Судом встановлено, що матір дитини бажає періодично виїжджати відпочивати з донькою за кордоном, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дитини за кордон.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Згідно з ч.7, ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Судом встановлено, що батько дитини не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон без вагомих причин.
У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.
У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини.
Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дитини сторін судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59-60, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.7, 141, 150, 155 СК України, Конвенцією про права дитини, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 33, 64 ч.1 Конституції України, ст.313 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу батька - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_3, народженій 24.10.2003 року у м. Маріуполі Донецької області, на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 18 років.
Відповідачем на заочне рішення може бути подана письмова заява про його перегляд Жовтневим райсудом міста Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.
Позивачкою на заочне рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Жовтневий райсуд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Суддя Є.С. Ікорська