Дата документу 05.06.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного підприємства «Антей» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вознесенівської сільської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про визнання доручення, майнових сертифікатів, договорів купівлі-продажу недійсними, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання доручення, майнових сертифікатів, договорів купівлі-продажу недійсними за наступними підставами.

В обґрунтування уточненого позову, зазначає, що 06.11.2003 року ОСОБА_14 подарувала свій майновий пай позивачу, на підставі договору дарування № 11319, однак 12.11.2005 року між представником за дорученням від ОСОБА_14 - ОСОБА_15 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу того ж самого майнового паю. На даний час позивач як власник майнового паю фактично не може користуватися та розпоряджатися власним майном, оскільки існують договори купівлі-продажу, які перешкоджають йому у здійсненні права власності.

На підставі чого, просить суд, визнати недійсними доручення, посвідчені Вознесенською сільською радою 11 травня 2005 року на ім'я ОСОБА_16 на розпорядження та продаж майнових сертифікатів від імені ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14;

визнати недійсними майнові сертифікати, а саме сертифікат НОМЕР_10, вартістю 6800 грн. на ім'я ОСОБА_5, сертифікат НОМЕР_11 вартістю 4497 грн. на ім'я ОСОБА_18, сертифікат НОМЕР_12 вартістю 6200 грн. на ім'я ОСОБА_17, сертифікат НОМЕР_13 вартістю 5700 грн. на ім'я ОСОБА_8, сертифікат НОМЕР_16 вартістю 3800 грн. на ім'я ОСОБА_7, сертифікат НОМЕР_14 вартістю 5555 грн. на ім'я ОСОБА_9, сертифікат НОМЕР_15 вартістю 4780 грн. на ім'я ОСОБА_12, сертифікат № НОМЕР_17 вартістю 7000 грн., на ім'я ОСОБА_13, придбані ОСОБА_3;

визнати недійсними договори купівлі-продажу права на майновий пай укладені між ОСОБА_16 та ОСОБА_3, а саме: договір купівлі-продажу №1310 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_7, договір купівлі-продажу №3108 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_8, договір купівлі-продажу №3104 від імені ОСОБА_9, договір купівлі-продажу №3106 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_17, договір купівлі-продажу №3123 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_18, договір купівлі-продажу №3115 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_12, договір купівлі-продажу №3117 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_13.

В судовому засіданні позивач та представники позивачів підтримали уточнені позовні вимоги за зазначеними доводами та підставами.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача Вознесенівської сільської ради та одночасно представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вознесенівської сільської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - ОСОБА_19, представник відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_20 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог просили відмовити в їх задоволення, обґрунтовуючи тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 06.11.2003 року ОСОБА_14 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії НОМЕР_1, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 15.08.2001 року склали договір, згідно якого ОСОБА_14 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) у пайовому фонді майна СБК «Нива», що знаходиться в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області. Майновий пай складає 0,2778 відсотків вищевказаного пайового фонду, вартістю 6082 грн. /т. 1 а.с.181/.

12.11.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_14 на підставі довіреності, посвідченої 10.11.2005 року секретарем виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, були укладені:

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 499,70 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 20.10.2002 року ОСОБА_18;/т . 1 а.с.131/

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 700 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 06.08.2001 року ОСОБА_13;/т .1 а.с.132/

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 680 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_4, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 21.07.2002 року ОСОБА_5./ т.1 а.с. 133/.

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 499,90 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 06.08.2001 року ОСОБА_14./т. 1 а.с. 134/.

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 478,00 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_5, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 06.08.2001 року ОСОБА_12./т.1 а.с. 135/.

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 620 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_6, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 06.08.2001 року ОСОБА_17 /т.1 а.с. 136/.

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 5555 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_7, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 06.08.2001 року ОСОБА_9./т.1 а.с. 137/.

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 5700 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_8, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 06.06.2002 року ОСОБА_8./т.1 а.с. 138/.

· договір купівлі-продажу майнового паю у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СБК «Нива» с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області номінальною вартістю 3800 грн., відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії НОМЕР_9, виданого Вознесенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 26.04.2002 року ОСОБА_7 /т.1 а.с. 139/.

Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи від 24.11.2008 року, ОСОБА_21 умисно протягом 2004-2005 років складала від імені колишнього голови Вознесенської сільської ради ОСОБА_22 завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: вносила в бланки свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства завідомо неправдиві відомості, щодо дати їх видачі та розміру часток майнових паїв, що за своїм змістом не відповідають дійсності та суперечать рішенню загальних зборів співвласників паїв від 07.06.2011 року /т.1 а.с.44/.

ОСОБА_23 умисно склала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: доручення на ім'я ОСОБА_4 , розпоряджатись майновими сертифікатами, без відома їх власників.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області провадження по кримінальній справі № 1-587/10 від 11.06.2010 року по звинуваченню ОСОБА_23, ОСОБА_21 за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, кваліфікованого як підроблення документа, який видається установою та який надає права, особам маючим право видавати та посвідчувати такі документи, з метою використання його іншою особою, судом припинено в зв'язку із застосуванням амністії /т.1 а.с.43/.

В ухвалі апеляційного суду Запорізької області № 22-917/2011 від 22.02.2011 року за апеляційною скаргою Приватного підприємства ПП «Антей» в особі ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2010 року за заявою ПП «Антей»про перегляд рішення за ново виявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Антей» в особі ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_24 до приватного підприємства «Антей» в особі ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні майновими паями та визнання недійсним договорів оренди та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання недійсним угод купівлі продажу, зазначено, що постановою суду у кримінальній справі від 11.06.2010 року було встановлено не лише фальшивість довіреностей, а і фальшивість інших доказів, зокрема відносно свідоцтв про право власності на майнові паї, які були підставою для укладення оскаржуваних договорів купівлі продажу.

Крім того, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.04.2011 року по справі № 2-а-201/2011 заяву ПП «Антей» про перегляд постанови господарського суду Запорізької області від 17.10.2006 року у зв'язку з нововиявленими обставинами задоволено. / т.1 а.с. 46/ Постанову господарського суду Запорізької області від 17.10.2006 року за позовом ПП «Антей» до виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Мелітопольського району про скасування рішення скасовано. Ухвала мотивована тим, що за висновком судово-почеркової експертизи усі довіреності від 10.11.2005 року на уповноваження ОСОБА_4 розпорядження майновими сертифікатами ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_25 виписані ОСОБА_23 а таким чином остання умисно склала завідомо неправдиві офіційні документи.

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, ці обставини доказуванню не підлягають.

Суб'єктами правочину можуть бути лише особи, які мають необхідний обсяг правочиноздатності, що є елементом цивільної дієздатності. Порушення цієї вимоги тягне за собою визнання правочину недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 7 від 06.11.2009 року встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є відсутність в учасника правочину (сторони договору) волевиявлення в момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, що порушує публічний порядок, зокрема який спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина, незаконне заволодіння майном фізичної особи.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Натомість, в порушення вимог законодавства, під час укладення вищевказаних договорів купівлі-продажу майнових паїв не були додержані вимоги ст. ст. 658, 203 Цивільного кодексу України та ці правочини були спрямовані на незаконне заволодіння майном, що належало третім особам на праві власності.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Однак, відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи із зазначених у позові та встановлених судом обставин вбачається, що позивач про порушення своїх прав дізнався в 2006 році. Звідси випливає, що сплив трирічного строку позовної давності буде припадати на 2009 рік.

Враховуючи наведене, позивач повинний був довести суду поважність пропуску ним позовної давності на підставі належних та допустимих доказів.

Натомість позивачем було надано заперечення на вимогу відповідача про пропущення позовної давності позивачем, відповідно до яких вважає, що з 28 листопада 2005 року, тобто з моменту подачі позову ОСОБА_26 до ПП «Антей» про усунення перешкод в користуванні майном по 22 лютого 2011 року - дата прийняття ухвали апеляційним судом Запорізької області, відповідно до якої скасовано рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 26 грудня 2006 року в зв'язку з ново виявленими обставинами, визнавши майнові сертифікати, які придбав ОСОБА_26 та доручення на їх продаж є сфальшованими, тривав розгляд судових справ з цього приводу, а тому строк позовної давності не сплив.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2011 року позивач звертався до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_26 про визнання правочинів недійсними та скасування майнового сертифікату, за участю третіх осіб на боці відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_27, ОСОБА_23.

Однак, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 серпня 2012 року, вказану позовну заяву залишено без розгляду, застосувавши положення ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

До того ж згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідачем ОСОБА_26 від себе особисто та як представник ОСОБА_4, представником відповідачів ОСОБА_23, ОСОБА_14 - ОСОБА_19 було заявлено в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України.

Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Тобто аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114 - ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.

Порядком визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення (п. п. 13,14) визначено, що право на пай засвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), який видається сільською селищною або міською радою.

У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копії відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності н майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявив позов про визнання недійсними доручення на ім'я ОСОБА_16 на розпорядження та продаж майнових сертифікатів від імені ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та визнання недійсними договорів купівлі-продажу права на майновий пай укладені між ОСОБА_16 та ОСОБА_3, а саме: договір купівлі-продажу №1310 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_7, договір купівлі-продажу №3108 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_8, договір купівлі-продажу №3104 від імені ОСОБА_9, договір купівлі-продажу №3106 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_17, договір купівлі-продажу №3123 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_18, договір купівлі-продажу №3115 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_12, договір купівлі-продажу №3117 від 12.11.2005 року від імені ОСОБА_13, придбані ОСОБА_3, на підставі ст.ст.2,3, 215 ЦПК України, посилаючись на невідповідність їх вимогам закону.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 не є стороною зазначених угод. В позовній заяві обґрунтовував пред'явлення позову захистом права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, яке він вважав набутим за договором дарування від 06.11.2003 року, укладеному між ОСОБА_14 та ним /т.1 а.с.119/. У п.5.2 договору дарування зазначено, що після нотаріального посвідчення договір підлягає реєстрації Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області з метою отримання нового свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства та одночасної реєстрації в Книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Доказів реєстрації цього договору Вознесенівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області та отримання свідоцтва право власності на майновий пай на час укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_1 не надав.

Таким чином, на час укладення оспорюваних правочинів процедура переходу права на майновий пай після укладення договору дарування ОСОБА_1 завершена не була. Між тим, передумовою захисту його прав власника майнового паю в судовому порядку в обраний ним спосіб є дотримання позивачем вимог зазначеного Порядку.

Враховуючи наведене, а також положення ст. 3 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд вважає, що правових підстав у позивача для звернення до суду зі вказаним вище позовом не було.

Доводи ОСОБА_1 про невизнання його права власності і наявність спору щодо майна, яке виділено в ході розпаювання єдиним комплексом і передано в оренду ПП «Антей» з посиланням на те, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем права на майновий сертифікат, який був предметом договору купівлі-продажу, не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 330, 387, 388, 392 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Однак, статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України.

З урахуванням вищезазначених підстав суд вважає за необхідне відмовити у позові у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись, Конституцією України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 205, 212-215 ЦПК України, ст..ст. 3,12, 16, 203, 215, 216, 253-257,260, 261, 265, 267, 319, 321, 330, 387, 388, 392, 658 ЦК УКраїни, Постановою Пленуму ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі, Постановою ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ 18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного підприємства «Антей» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, Вознесенівської сільської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_10 про визнання доручення, майнових сертифікатів, договорів купівлі-продажу недійсними - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я :