АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4746/15 Справа № 191/5923/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

02 червня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно каналізаційного господарства «Дніпро - Західний Донбас» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державного міжрайонного підприємства водопровідно каналізаційного господарства «Дніпро - Західний Донбас»

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 04 вересня 2007 року по 14 жовтня 2013 року вона працювала на посаді начальника планово-економічного відділу. Наказом № 102К від 14.10.2013 року вона була звільнена з підприємства згідно ст. 38 КЗпП України. 14 жовтня 2013 року, в день звільнення її роботодавцем була видана трудова книжка, однак кінцевий розрахунок та виплату заробітної плату їй не було здійснено. Вважає, що оскільки відповідач не виплатив їй весь розмір заробітної плати в день звільнення, останній зобовязаний згідно вимог ст.117 КЗпП України сплатити середній заробіток позивачу за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Те, що відповідач в день її звільнення і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, заподіяло їй величезні моральні страждання, весь час переживала, порушився сон, погіршилося самопочуття, вона та її сімя були позбавлені нормального життєвого спілкування, у звязку з чим просить стягнути моральну шкоду у розмірі 2500 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в розмірі 16 706,06 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 жовтня 2013 року по 28 березня 2014 року в розмірі 50 367,12 грн. та моральну шкоду у розмірі 2500 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Дніпро-Західний Донбас» на користь ОСОБА_2 суму по заробітній платі 16 706,06 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати -50 367,12 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500, 00 грн., а всього 67 573, 18 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат.

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (том 1 а.с.182-184).

Не погодившись з зазначеним рішенням, Державним міжрайонним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" було подано апеляційну скаргу, яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 - відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін (том 2 а.с.52-55).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, касаційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.106-108).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в частині яка скасована судом касаційної інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає зміні, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що з 13 вересня 1999 року до 14 жовтня 2013 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас" і з 04 вересня 2007 року займала посаду начальника планово-економічного відділу.

Наказом ДМП ВКГ "Дніпро-Західний Донбас" від 14 жовтня 2013 року № 102-К ОСОБА_2 звільнено за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (вихід на пенсію).

У день звільнення з ОСОБА_2 не проведено повного розрахунку.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідачем не виплачено позивачці в день звільнення всю суму заробітної плати за вересень і жовтень 2013 року та компенсацію за 186 днів невикористаної відпустки, тому наявні підстави для стягнення моральної шкоди, заробітної плати за вересень, жовтень 2013 року, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50 367 грн 12 коп, який підлягає стягненню на підставі статей 116, 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (Порядок). При цьому, розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і погоджуючись з розрахунком наданим позивачкою в сумі 50 367 грн. 12 коп., суд виходив із заробітку за липень (23 дні) 2013 року та серпень (21 день) 2013 року.

Однак, із такими висновками суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка переглядається судом апеляційної інстанції, стосовно розрахунку суми погодитись не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права.

Так, статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата позивачки за серпень 2013 року становить 6592,12 грн., за вересень 2013 року (за відпрацьовані 7 днів з урахуванням доплат та надбавок, визначених судом) 2187,36 грн., а період затримки становить 118 днів (з 14.10.2013 року по 28.03.2014 року), що також встановлено й рішенням суду 1 інстанції, яке в зазначеній частині ухвалою апеляційної та касаційної інстанції залишено без змін і воно набрало чинності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 п. 2 та ч. 1 п. 8 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Суд 1 інстанції не врахувавши положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та конкретні обставини справи, здійснив розрахунок з урахуванням липня та серпня 2013 року, замість серпня та вересня 2013 року, оскільки позивачка відпрацювала в вересні 7 днів, що підтверджується довідкою Синельниківської міжрайонної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.03.2014 року (т.2 а.с. 116), ксерокопіями лікарняного листа та розрахункових листі і що визнається сторонами по справі, а тому для розрахунку, враховуючи, що позивачка звільнена у жовтні 2013 року, слід брати саме серпень та вересень 2013 року.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 50 367,12 грн. до 36 999,23 грн., виходячи з наступного розрахунку. Заробітна плата позивачки за серпень 2013 року становить 6592,12 грн.(за відпрацьовані 21 день), за вересень 2013 року (за відпрацьовані 7 днів з урахуванням доплат та надбавок, визначених судом) 2187,36 грн., а період затримки становить 118 днів (з 14.10.2013 року по 28.03.2014 року). Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить (6592,12 грн. + 2187,36 грн.) : (21 днів +7 днів) х 118 днів = (8779,48 грн.:28 днів) х 118 днів = 313,55 грн. х 118 днів = 36999,23 грн.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши стягнуту суму з 50 367,12 грн. до 36 999,23 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: