Справа №489/1592/15-ц 21.07.2015 21.07.2015 21.07.2015
Провадження №22ц/784/1660/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок Колос»

(далі ТОВ «Ринок Колос»)

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

13 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ТОВ «Ринок Колос» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2013 року по 20 лютого 2015 року в розмірі 34 659 грн. 36 коп.

Позивачка зазначала, що з 02 січня 2009 року по 01 серпня 2013 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем та займала посаду юриста. У липні 2012 року відповідачем неправомірно з її заробітної плати було утримано частину зайво виплачених коштів в сумі 200 грн., а 25 грн. 70 коп. при проведенні остаточного розрахунку. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року встановлено, що з нею не було проведено повного розрахунку при звільненні та стягнуто з ТОВ «Ринок Колос» на її користь 222 грн. 96 коп. Проте, вказане рішення суду було виконано лише 20 лютого 2015 року.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем вимог ст. 117 КЗпП України, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Ринок Колос» на користь ОСОБА_3 900 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також вирішено питання про стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 02 січня 2009 року ОСОБА_3 на підставі наказу № 459 від 31 грудня 2008 року було прийнято на роботу до кооперативного підприємства «Ринок Колос» (ТОВ «Ринок Колос») на посаду юриста (а.с. 3).

Згідно наказу № 74 від 25 липня 2013 року позивачку було звільнено з займаної посади за власним бажанням, на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Ринок Колос» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 222 грн. 96 коп. (а.с. 10-11). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 липня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін.

Постановою заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 09 лютого 2015 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення суду (а.с. 23).

Згідно квитанції ТОВ «Ринок Колос» від 20 лютого 2015 року, товариство сплатило 222 грн. 96 коп. на рахунок Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із положень ч. 2 ст. 117 КЗпП України та з урахуванням спору між сторонами щодо розміру заборгованості, сам розмір заборгованості по заробітній платі (25 грн. 70 коп.), часткового задоволення позову ОСОБА_3 за рішенням Ленінського районного суду від 25 листопада 2014 року про стягнення заборгованості по заробітній платі та виходячи з принципу розумності, справедливості і співмірності суми заробітної плати позивачки та істотності її у порівнянні із середнім заробітком, визначив розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки у 900 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що її позов до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено в повному обсязі, а не частково, так як вона просила стягнути на її користь 218 грн. 50 коп., безпідставні та спростовуються змістом рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області 16 липня 2015 року, яким позов задоволено частково. Також, вказаними судовими рішеннями встановлено, що зайво нараховані відповідачем кошти в розмірі 200 грн. були утримані з ОСОБА_3 в липні 2012 року з матеріальної допомоги при народженні дитини, а 25 грн. 70 коп. з суми нарахованої позивачці при звільненні.

Крім того, звертаючись до суду з зазначеним вище позовом, позивачка просила стягнути на її користь 225 грн. 70 коп., що підтверджується змістом позовної заяви приєднаної до матеріалів справи, а за відрахуванням сум єдиного соціального внеску 218 грн. 50 коп. Вказане рішення суду ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на відсутність спору про розмір сум, належних виплаті при її звільненні, так як вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими судом доказами, які оцінювались ним за правилами ст. 212 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді