Справа №: 343/1004/15-ц
Провадження №: 2/0343/498/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування: виконавчий комітет Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому враховуючи уточнені позовні вимоги, просила надати дозвіл неповнолітньому синові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на багаторазові тимчасові виїзди в ОСОБА_5 та/або в будь-які інші країни Шенгенської угоди за межі України у її супроводі без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 в період з червня 2015 року по вересень 2017 року, та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів її неповнолітньому синові. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, який 14.03. 2008 року розірвано. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати разом з нею та перебуває на її вихованні і повному утриманні. Вона виховує сина самостійно, матеріально утримує та належним чином піклується про його здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. В червні 2015 року під час літніх канікул вона має намір відвезти сина на відпочинок та оздоровлення за кордон, однак відповідач тільки обіцяє, що дозвіл надасть, проте нічого для цього не робить. Вона має на меті розширити духовний та моральний розвиток, кругозір дитини та ознайомити його з культурою іншої держави. Проте, її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція батька малолітнього ОСОБА_4 шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку.

В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала, просила , надати дозвіл на виготовлення проїзних документів її малолітньому синові та на його вивіз в ОСОБА_5 та/або в інші крїни Шенгенської угоди без згоди батька з червня 2015 року по вересень 2017 року. Крім того зазначила, що батько ОСОБА_3 в 2014 році таку згоду, засвідчену приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу, давав, проте оригінал такої заяви нею був втрачений.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо виїзду його дитини ОСОБА_4 за кордон з його матір"ю ОСОБА_2, оскільки в квітні 2014 року ним надани така згода, яка засвідчена приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник третьої особи орган опіки та піклування: виконавчий комітет Солуківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області ОСОБА_7 в судове засідання не зявивився, однак подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просить розглядати дану справу без його участі.

Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У статті 18 Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоровя або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Ця конституційна норма конкретизується главою 15 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно положень ст. 12 Закону України Про охорону дитинства батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.ст. 2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківскої області від 14.03.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

За час перебування в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 287534 від 05.05.2015 року.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довікою про склад сімї №177 від 31.03.2015 року, виданою КП «Вигодський ККП», малолітній ОСОБА_4 проживає з позивачкою по справі і перебуває на її повному утриманні.

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на запит суду, відповідач ОСОБА_3 14.04.2014 року надав свою згоду на тимчасові поїздки його малолітнього сина ОСОБА_4 за межі України в ОСОБА_5 та/або в інші країни Шенгенської угоди в супроводі його матері ОСОБА_2, починаючи з 2015 року та закінчуючи 2017 роком.

Таким чином, в судовому засіданні позивачкою доведено, що виїзд її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон для відпочинку та оздоровлення, відповідає його інтересам, сприятиме розширенню його кругозору, культурному, духовному розвитку, покращенню його здоровю.

ОСОБА_2 має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон, оскільки працює та матеріально забезпечена.

Таким чином, давши оцінку вищезазначеним доказам, врахувавши положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обовязок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, встановивши, що виїзд ОСОБА_4 в ОСОБА_5 та/або в інші країни Шенгенської угоди на оздоровлення, збагачення кругозору та відпочинок відповідають інтересам дитини та не порушують прав батька, який не заперечує проти такого виїзду його сина, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, Конвенції про права дитини, ратифікованій постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12 Закону України Про охорону дитинства, ст.ст. 2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 226, 228 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити .

ОСОБА_8 Миколаївні, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в ОСОБА_5 та/або в будь-які інші країни Шенгенської угоди за межі України її малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди і супроводу батька ОСОБА_3 на період з червня 2015 року по вересень 2017 року.

ОСОБА_8 Миколаївні дозвіл на оформлення документів на виїзд в ОСОБА_5 та/або в будь-які інші країни Шенгенської угоди її малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 без нотаріальної згоди батька ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Текст повного рішення виготовлено 23.06.2015 року