Головуючий в 1 інстанції:Кравченко О.Ю.
Доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В. ,

при секретарі: Верховській Д.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про спростування негативної та недостовірної інформації, захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 22 серпня 2013 року, коли вона перебувала у себе вдома, до неї приїхав лікар-психіатр, який повідомив, що до лікарської установи надійшла заява відповідачів, які наполягали на негайному проведенні її психіатричного огляду, зі змістом заяви лікар її не ознайомив. Вважає, що відповідачі подали до психіатричної лікарні м. Краматорська завідомо неправдиві відомості, недостовірну інформацію, поширили про неї негативну інформацію, щодо стану її психічного здоров'я. Відомості, які викладені у заяві до психіатричної лікарні м. Краматорська не дають достатніх підстав для обґрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу та підстав для психіатричного огляду. Крім того, у справі є довідка від 11.08.2014 року №4715 з Харківського міського психоневрологічного диспансеру №3 про те, що по місту реєстрації, позивачка не перебуває на диспансерному обліку.

З урахуванням змін до позовних вимог, просила суд визнати інформацію у заві, наданої відповідачами до психіатричної установи м. Краматорська недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить її честь та гідність; зобов'язати відповідачів спростувати та відкликати заяву з негативною та недостовірною інформацією про нею з психіатричної лікарні м. Краматорська у термін не пізніше одного місяця з дня проголошення рішення суду. Також просить стягнути з у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 -14 690,75 грн., ОСОБА_3 - 10 400 грн., ОСОБА_10 - 5 000 грн., ОСОБА_11 - 5 000 грн., ОСОБА_8 - 8 241,65 грн., ОСОБА_7 - 10 241,65 грн., ОСОБА_9 - 2 741,65 грн., ОСОБА_12 - 50 грн., ОСОБА_13 - 3 241,65 грн., ОСОБА_5 - 1 291,65 грн. Стягнути з відповідачів у рівних частках на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у загальній сумі 1 844,39 грн. (а.с.1-9,183-184,213).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 червня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, повернуто ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у розмірі 121,80 грн.

З зазначеним рішенням не погодилась позивачка, принесла апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволені її позовних вимог про спростування негативної та недостовірної інформації, захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, стягнути з відповідачів судові витрати, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповноту встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильну оцінку доказів, наданих нею, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалась на обставини викладені в позовній заяві та додатково зазначала, що судом невірно досліджені надані нею доказі, невірно оцінені пояснення свідків, не прийнято до уваги факт неприязне них стосунків між нею та відповідачами, не надано оцінку її доводам щодо обґрунтування моральної шкоди.

Позивачка в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить розписка ( т.2 а.с.80).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині повернення судового збору ОСОБА_1 не оскаржується.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається зі матеріалів справи, що 22 серпня 2013 року відповідачами до психіатричної лікарні м. Краматорська було подано заяву, в якій відповідачі просили призначити та провести психіатричну експертизу ОСОБА_1, яка проживає по АДРЕСА_1. Як причину звернення у заяві зазначали неадекватну поведінку останньої, вчинення істерик, провокування конфліктів, розвішування плакатів, малюнків черепу, хрестів, звернення постійно до різних інстанції зі скаргами (а.с.185). У той же день лікар - психіатр відвідав позивачку, яка відмовилась від проведення огляду (а.с.133). Листом від 28.08.2013 року головний лікар КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» надав відповідь на заяву відповідачів від 22.08.2013 року про прийняття заходів відповідно до закону України «Про психіатричну допомогу» (а.с.186).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності факту розповсюдження відповідачами відомостей, які б принижували честь та гідність позивачки, оскільки заява була направлена до психіатричної лікарні, тобто до того органу, який займався наданням психіатричної допомоги, тобто питаннями, які порушені у заяві відповідачів. При цьому у примусовому порядку психіатричний огляд не проводився, права позивачки не були порушені.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Статтею 275 ЦК України, передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від противоправних посягань і інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно до ч.ч. 3,4 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірно, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідачі звернулись до психіатричної лікарні з відповідною заявою, в якій виклали відповідні обставини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Статтею 11 Закону України «Про надання психіатричної допомоги» передбачено, що психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Тобто звертаючись до психіатричної лікарні м. Краматорська з заявою, відповідачі скористались своїм правом передбаченим ст.. 11 Закону України «Про надання психіатричної допомоги» та не вийшла за межі такого права при його реалізації, тому висновок суду є вірним, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Також вірним є висновок суду щодо відмови в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки судом не встановлено наявність в діях відповідачів порушення законних прав позивача, то суд обґрунтовано відмовив в задоволені позову про відшкодування моральної шкоди.

Безпідставні доводи позивачки щодо оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Суд дав оцінку поясненням свідків, допитаних в судовому засіданні і доказів того, що такі пояснення судом були викладені у невідповідності з їх змістом, зафіксованим на технічному засобі, відповідачем не надано. Зауважень на журнал судового засідання не принесено.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, ОСОБА_1 не надано.

Вирішуючи питання щодо розподілі судових витрат, суд першої інстанції у відповідності до ст. 88 ЦПК України дійшов вірного висновку про покладення судових витрат саме на позивача, оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відмови в задоволені клопотання про звільнення від судових витрат, оскільки позивачем не доведено наявність обставин, які відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, надав їм належну оцінку, в рішення суду повно відображені обставини справи, що мають суттєве значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З матеріалів апеляційної скарги та змісту оскаржуваного рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності і неправильності, та не призвело або не могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: