Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.

Секретар судових засідань Ковальчук Л.В.

З участю позивачки та її представника - адвоката Голуба В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 09 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликалася на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що з липня 2014 року, після фактичного розірвання подружніх стосунків вона з дітьми проживає в с. Голишів Рівненського району. Діти мешкають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні. Зазначає, що не має змоги зняти дітей з реєстрації за місцем проживання відповідача в смт. Клевань, оскільки він чинить в цьому перешкоди.

У зв"язку з тим, що діти не зареєстровані за місцем її проживання в с. Голишів Рівненського району вона позбавлена можливості влаштувати їх в дитячий дошкільний заклад та направити старшу дитину до школи.

Просить рішення Рівненського районного суду від 09 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції, відхиливши позовні вимоги ОСОБА_3, виходив з того, що доказів наявності спору між сторонами про те, з ким повинні проживати діти не надано.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2003 року, про що видане свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 зареєстроване Клеванською сільською радою Рівненського району. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з позовної заяви та встановлено судом першої інстанції з серпня 2014 року діти проживають разом з матір'ю в с. Голишів Рівненського району Рівненської області окремо від відповідача.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, на вимоги ухвали апеляційного суду від 20 квітня 2015 року Зорянською сільською радою Рівненського району та Клеванською селищною радою Рівненського району були обстежені матеріально-побутові умови проживання дітей та батьків.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.35) наданий Зорянською сільською радою Рівненського району, ОСОБА_3 та її діти проживають у будинку матері позивачки по АДРЕСА_1 без реєстрації за даною адресою. Матеріально-побутові умови проживання задовільні. Діти забезпечені всім необхідним для виховання та навчання. Для дітей відведено окрему кімнату, де є місце для відпочинку, сну, підготовки уроків та проведення дозвілля. Діти забезпечені сезонним одягом, книгами та іграшками.

ОСОБА_5 навчається в 3 класі Голишівської ЗОШ І-ІІ ступенів навчання.

Позивачка ОСОБА_3 повністю виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей, забезпечує належними умовами проживання та здійснює належний навчально-виховний процес, що сприяє нормальному розвитку дітей.

Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області вбачає за доцільним залишити проживати дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_3 (а.с.34).

Згідно акту обстеження умов проживання відповідача та висновку (а.с.36-38), то Клеванська селищна рада Рівненського району вважає за доцільним залишити дітей з матір'ю, вказавши, що ОСОБА_4 працює далекобійником і тижнями не буває вдома і тому не може здійснювати належного догляду за дітьми. Також селищна рада повідомила, що комісією неодноразово здійснювались спроби відвідати ОСОБА_4, за місцем його проживання, проте жодного разу туди потрапити комісії у справах дітей не вдалося.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-СII), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів вважає, що висновки Зорянської сільської ради Рівненського району та Клеванської селищної ради Рівненського району є обґрунтованими та не суперечать інтересам дітей.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання ним законної сили.

Судді: І.М.Собіна Н.В.Бондаренко О.С.Малько