Справа № 347/6/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1398/2015
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 07 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

12 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно договору позики, укладеного 14 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останній отримав кошти у розмірі 20 000,00 доларів США для закупівлі будівельних матеріалів. ОСОБА_3 повинен був повернути суму позики до 15.12.2014 року. Зазначав, що усі умови договору позики сторонами було погоджено та викладено в розписці, яка власноручно була підписана відповідачем 14.06.2014 року.

Однак, відповідач суму позики не повернув, на письмові вимоги та телефоні дзвінки не відповідає, від контактів ухиляється.

Посилаючись на те, відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, просив стягнути суму позики в гривні, що еквівалентна 20 000 доларам США, проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, розмір яких становить 1 272,4 долара США та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 311,00 доларів США.

В процесі розгляду справи представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму грошових коштів у гривні, еквівалентну сумі 22 451,23 доларів США, з яких: 20 000,00 доларів США сума позики; 2 007,40 доларів США проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ; 443,83 доларів США три проценти річних від простроченої суми станом на 10.03.2015 року.

Рішенням Косівського районного суду від 07 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що отримана ним грошова позика від ОСОБА_2 в сумі 20 000,00 доларів США неправомірно переведена судом у гривні по курсу НБУ на момент розгляду справи судом, оскільки перерахунок між ним та позивачем для закупівлі будівельних матеріалів проводився по курсу 8 грн. за один долар США.

А тому, сума заборгованості на момент придбання товарів складала 160 000,00 грн., однак, суд не надав належної оцінки цій обставині і необґрунтовано стягнув 468 950 грн.

Вказує, що судом необґрунтовано та безпідставно застосовано до нього відповідальність за несвоєчасне повернення суми боргу у вигляді процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних з суми заборгованості, оскільки, ні в усній, ні в письмовій формі між ним та позивачем такої відповідальності не передбачалося.

Крім того, проводячи розрахунок трьох процентів річних, судом визначено період прострочки із 14 червня 2014 року, хоча така прострочка виникла з часу неповернення позики - 16 грудня 2014 року.

У звязку з наведеним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 не зявився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином був повідомлений.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики від 14 червня 2014 року, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США із строком повернення до 15 грудня 2014 року, позивач надав розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи.

Як встановлено, у визначений строк, відповідач ОСОБА_3, кошти не повернув.

Факт укладення договору позики апелянтом не оспорюється.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи те, що договором позики розмір плати за користування нею не встановлено, а обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, не вбачається, суд дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення процентів від суми позики, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про безпідставність стягнення з нього процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за відсутності домовленості про сплату таких процентів, оскільки у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики і вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики не визначений розмір процентів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-36цс14 від 2 липня 2014 року)

Вирішуючи питання про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач має право на стягнення таких, оскільки беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13).

Разом з тим, стягуючи три проценти річних за період з 14 червня 2014 року, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач отримав грошові кошти із строком повернення 15 грудня 2014 року, а тому відповідач допустив прострочення виконання грошового зобовязання з 16 грудня 2014 року, у звязку з чим, до стягнення підлягають три проценти річних за період з 16.12.2014 року по 10.03.2015 року.

Крім того, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК, як особливої міри відповідальності, їх стягнення повинно здійснюватися в національній валюті України гривні.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за період з 16 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року в сумі 3 275, 27 грн., у звязку з чим, рішення суду в цій частині підлягає до зміни.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Разом з тим, у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд повинен зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

У звязку з цим, не заслуговують на увагу доводи апелянта про неправомірність переведення судом суми боргу у гривні по курсу НБУ на момент розгляду справи судом.

Доказів того, що сума позики на час її укладення складала 160 000 грн. суду не надано.

Враховуючи, що в резолютивній частині рішення судом визначено загальний розмір заборгованості за договором позики із врахуванням трьох процентів річних, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором позики слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 22 007, 40 доларів США, що еквівалентно 516 018,84 грн. (пятсот шістнадцять тисяч вісімнадцять гривень 84 копійки)., з яких: сума позики 20 000,00 доларів США, що еквівалентно 468 950,30 грн; проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ 2007,4 доларів США, що еквівалентно 47 068,54 грн.,та стягнути три проценти річних від простроченої суми за період з 16 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року в сумі 3 275, 27 грн.

В решті рішення слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316,317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 07 квітня 2015 року в частині стягнення заборгованості за договором позики змінити.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, - заборгованість за договором позики від 14.06.2014 року в сумі 22 007, 40 доларів США, що еквівалентно 516 018,84 грн. (пятсот шістнадцять тисяч вісімнадцять гривень 84 копійки)., з яких: сума позики 20 000,00 доларів США, що еквівалентно 468 950,30 грн; проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ 2007,4 доларів США, що еквівалентно 47 068,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми за період з 16 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року в сумі 3 275, 27 грн.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_5