Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2015 Справа №607/7444/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Палашовської У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на оформлення документів та тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення документів для виїзду за кордон для малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2 та виїзд неповнолітнього сина за межі України з метою відпочинку та оздоровлення до США, ОСОБА_4, ОСОБА_4 Болгарія, ОСОБА_4 Італія, без згоди батька, у супроводі матері, щороку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 20.01.2001 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який було розірвано 04.11.2013 року. Від даного шлюбу у них 07.10.2004 року народився син ОСОБА_5. Після розірвання шлюбу син проживає з нею та перебуває на її утриманні. З метою оздоровлення, а також розширення світогляду та інтелектуального розвитку сина вона має намір поїхати з ним на відпочинок за кордон. Проте батько дитини відповідач ОСОБА_2 безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон та виготовити документи для виїзду закордон дитини, що порушує права останнього на відпочинок та оздоровлення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на мотиви викладені у заяві. Відповідач у судове засідання не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча судом приймалися необхідні міри для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи.

Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін, позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2001 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04.11.2013 року. Від даного шлюбу у сторін 07.10.2004 року народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 160724, виданого 22.10.2004 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з позивачем в АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо виїзду дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення в США, ОСОБА_4, ОСОБА_4 Болгарію, ОСОБА_4 Італію у супроводі матері. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоровя. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст. 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що проїзний документ на імя ОСОБА_3, 07.10.2004 року вже виготовлений, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України, а саме в США, ОСОБА_4, ОСОБА_4 Болгарію, ОСОБА_4 Італія без згоди батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 в період з 05 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, а також з 25 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року та з 20 травня 2015 року по 31 серпня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60, 213, 215, 218, 224-226, 228, 232, 294 ЦПК України, ст.ст. З, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України „Про охорону дитинства", ст.ст. 157, 159 Сімейного Кодексу України, суд, - ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, а саме в США, ОСОБА_4, ОСОБА_4 Болгарія, ОСОБА_4 Італія без згоди батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1 в період з 05 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, а також з 25 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року та з 20 травня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення суду може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку лише у разі залишення судом, який його ухвалив, без задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддяОСОБА_6