АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6663/2015 Головуючий у суді першої інстанції Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача

Міністерства освіти і науки України Козлова В.О.,

представника відповідача

Українського державного університету

фінансів та міжнародної торгівлі Марущак Т.І.,

представника третьої особи Державної

інспекції навчальних закладів України Нікончук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, треті особи: ОСОБА_9, Державна інспекція навчальних закладів України про визнання наказу про дострокове розірвання трудового контракту незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2. звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, треті особи: ОСОБА_9., Державна інспекція навчальних закладів України, в якому, з урахуванням уточнень та доповнень, просив:

- визнати наказ Міністерства освіти і науки України № 171-к від 05.05.2014 «Про дострокове розірвання контракту з ректором Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_2.» незаконним;

- поновити його на посаді ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі з 05.05.2014;

- стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.05.2014 до дати ухвалення рішення суду;

- стягнути з Міністерства освіти і науки України на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.;

- визнати незаконним наказ Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі від 21.05.2014 № 137-к про його звільнення з посади професора кафедри міжнародного права (0,5 ставки) за сумісництвом;

- поновити його на посаді професора кафедри міжнародного права (0,5 ставки) за сумісництвом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі з 21 травня 2014 року;

- стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 21.05.2014 до дати ухвалення рішення суду;

- стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 16.08.2013 його призначено на посаду ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі. Разом з тим, лише 2401.2014 було надано на підпис трудовий контракт № 1-134 датований 16.08.2013 строком на 1 рік за підписом т.в.о. Міністра Суліми Є.М. 28.01.2014 знову на підпис було надано ідентичний трудовий контракт за тим же номером та датою, але вже строком на три роки та за підписом Міністра освіти і науки України Табачника Д.В.

Наказом № 01-13р від 08.04.2014 Державної інспекції навчальних закладів України на підставі доручення Міністра освіти і науки України від 03.04.2014 призначено позапланову вибіркову виїзну перевірку Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі у період з 09.04.2014 по 15.04.2014 за напрямом - виконання навчальним закладом положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів з питань освіти. Підставою для здійснення даної перевірки була скарга ОСОБА_12

24.04.2014 позивач отримав виклик на засідання експертної кадрової комісії щодо результатів перевірки, того ж дня направив лист Міністру освіти і науки України ОСОБА_9 з проханням перенести засідання комісії з огляду на той факт, що результати перевірки оскаржуються до Кабінету Міністрів України.

25.04.2014 у звязку з перебуванням на лікарняному, адміністрацією університету була направлена факсограма про неможливість участі позивача в засіданні кадрової комісії.

Наказом Міністерства освіти і науки України за № 171-к від 05.05.2014 трудовий контракт № 1-134 від 16.08.2013 з позивачем достроково розірваний і його звільнено з посади ректора в звязку з невиконанням умов контракту на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає даний наказ незаконним, оскільки він винесений під час тимчасової непрацездатності, що порушує ст. 40 КЗпП України. Крім того, ніяких попереджень про дострокове розірвання контракту він не отримував, з рішенням комісії не погоджується, під час підписання акту члени комісії ОСОБА_13, ОСОБА_14 були відсутні, акт не містив запису про необхідність розроблення плану, не вказано порушення підпунктів 1,3,4,5,11,18 пункту 10 Контракту, на вказані порушення написав заперечення, які 24.04.2014 були направлені на засідання комісії та не були враховані. Крім того, п. 29 Контракту передбачені різні підстави припинення трудового договору з ініціативи роботодавця. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для визнання наказу про його звільнення з посади ректора незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Щодо звільнення з звільнення з посади професора кафедри Міжнародного права з 0,5 ставки за сумісництвом у звязку з прийняттям на цю посаду постійного працівника у відповідності ст. 43-1 КЗпП України, то позивач вважає, що в даному випадку при звільненні порушено ст.ст. 47, 116 КЗпП України, оскільки йому не було вручено наказ про звільнення, не видана трудова книжка та не проведено розрахунок при звільненні.

Рішенням Печерського районного суд м. Києва від 28.07.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05.11.2014 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Апеляційного суду м. Києва 10.04.2015 та призначена до апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зокрема вказує, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та допущені висновки, які не ґрунтуються на вимогах трудового законодавства та фактичних обставинах справи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушень трудового законодавства при його звільненні.

Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не зявились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог, оскільки порушень вимог трудового законодавства при звільненні позивача не встановлено.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду в частині відмови в задоволенні вимог про визнання наказу про дострокове розірвання трудового контракту незаконним, поновлення позивача на роботі на посаді ректора, стягнення у звязку з цим середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом Міністерства освіти і науки від 16.08.2013 позивача ОСОБА_2 призначено на посаду ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на підставі трудового контракту № 1-134 від 16.08.2013, строком на три роки з 16.08.2013 по 16.08.2016.

При цьому, слід зауважити, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зокрема вказував, що контракт був укладений з ним значно пізніше. Дані твердження позивача заслуговують на увагу, оскільки Міністерство освіти і науки України, у відповідь на звернення позивача, в листі від 19.11.2013 повідомило останнього про те, що трудові відносини між ним і Міністерством освіти і науки України не врегульовані у звязку з не підписанням позивачем контракту.

Вказаний лист викладено на офіційному бланку Міністерства освіти і науки України, підписаний т.в.о. Міністра Сулімою Є.М. та на час розгляду справи не відкликаний і наведені в ньому дані Міністерством не спростовані.

Наказом Державної інспекції навчальних закладів України на підставі доручення Міністра освіти і науки України № 01-13р. від 03.04.2014 було призначено позапланову вибіркову виїзну перевірку Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі у період з 09.04.2014 по 15.04.2014 за напрямом виконання навчальним закладом положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів з питань освіти.

Підставою для здійснення даної перевірки була скарга ОСОБА_12

Державною інспекцією навчальних закладів України 15.04.2014 за результатами перевірки складено акт перевірки додержання субєктами господарювання, що надають послуги у сфері вищої освіти, вимог законодавства про вищу освіту № 01-13/62, у якому були встановлені порушення позивачем умов контракту.

ОСОБА_2 відмовився підписувати даний акт.

Державною інспекцією навчальних закладів України складено доповідну записку від 18.04.2014 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_9 «Про Український державний університет фінансів та міжнародної торгівлі» де викладені порушення встановленні перевіркою та пропонувалось прийняти відповідні рішення.

24.04.2014 ОСОБА_2 отримав виклик на засідання експертної кадрової комісії щодо результатів перевірки, того ж дня направив поштою лист Міністру освіти і науки України ОСОБА_9 з проханням перенести засідання комісії у звязку із оскарженням акту до Кабінету Міністрів України.

25.04.2014 у звязку з перебуванням на лікарняному, адміністрацією університету була направлена факсограма про неможливість участі позивача в засіданні кадрової комісії.

За результатами розгляду питання про результати перевірки Державної інспекції навчальних закладів України, комісією було рекомендовано Міністру освіти і науки України достроково розірвати контракт та звільнити з посади ректора ОСОБА_2 за невиконання умов контракту.

Наказом Міністра освіти і науки України від 05.05.2014 № 171-к у звязку з невиконанням ректором Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_2 умов, викладених у підпунктах 1), 3), 4), 5), 11), 14), 16), 17) та 18) пункту 10 контракту № 1-134 від 16.08.2013, укладеного з ОСОБА_2 достроково розірвано контракт № 1-134 від 16.08.2013 з ОСОБА_2 та звільнено його з посади ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі 05.05.2014.

Підставами видання такого наказу вказано: п. 8 ст. 36 КЗпП України, контракт № 1-134 від 16.08.2013, доповідна записка Державної інспекції навчальних закладів України від 18.04.2014 № 01-18/798, рішення експертної кадрової комісії Міністерства від 25.04.2014, пояснення ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_2 від 15.04.2014.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 28.11.2012 наказом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 585-к ОСОБА_2 було прийнято на посаду професора кафедри міжнародного права на 0,5 ставки за сумісництвом з 28.11.2012.

Наказом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 137-к від 21.05.2014 ОСОБА_2 також звільнено з посади професора кафедри міжнародного права (0,5 ставки) за сумісництвом з 21.05.2014 у звязку з прийняттям на цю посаду постійного працівника на підставі ст. 43-1 КЗпП України.

Що стосується звільнення позивача з посади професора кафедри міжнародного права Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, то колегія суддів повністю погоджується з висновком суду про відсутність законних підстав для поновлення позивача на вказаній посаді, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у звязку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Згідно з п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, яке затверджене наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України 28.06.1993 № 43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Пунктом 9 вказаного положення визначено, що запис у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи.

Судом обґрунтовано встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що наказом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 136-к від 21.05.2014 ОСОБА_16, який не є сумісником, було призначено на посаду професора кафедри міжнародного права на 0,5 ставки з 22.05.2014.

Отже, з наведеного вбачається, що на посаду, яку обіймав позивач за сумісництвом було прийнято постійного працівника, а тому, з огляду на вимоги трудового законодавства, підстави для поновлення позивача на вказаній посаді відсутні, про що правомірно дійшов висновку суд першої інстанції. При цьому, суд також обґрунтовано визнав безпідставними посилання позивача на порушення ст.ст. 47, 116 КЗпП України при його звільненні з посади професора кафедри міжнародного права (0,5 ставки) за сумісництвом, у звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Що ж до звільнення позивача з посади ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, то, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не з'ясував та належним чином не перевірив: підстави дострокового припинення контракту; в чому полягає порушення позивачем умов контракту; які саме умови контракту ним були порушені та якими доказами це підтверджується; чи відповідають такі докази вимогам щодо їх належності і допустимості та чи можуть такі порушення бути підставою для дострокового розірвання контракту, згідно його умов.

Так, встановлено, що позивача призначено на посаду ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на підставі трудового контракту № 1-134 від 16.08.2013.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 8 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП).

Статтею 147 КЗпП України закріплено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосоване тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Згідно із ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

У відповідності з вимогами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

В доповідній записці Державної інспекції навчальних закладів України, яка фактично була підставою для звільнення позивача, викладено обставини, які кваліфікувалися Державною інспекцією навчальних закладів України як порушення позивачем вимог законодавства.

Так, в доповідній записці зазначено, що термін дії сертифікату про акредитацію Університету в цілому за IV рівнем завершився 01.07.2011. На момент перевірки Університет не акредитований в цілому за IV рівнем. Однак, слід зауважити, що на момент проведення перевірки акредитаційна справа перебувала на розгляді МОН України та лише в останній день закінчення перевірки, а саме 15.04.2014 була направлена (повернута) до Університету у звязку з певними недоліками. Крім того, в матеріалах справи знаходяться докази, які свідчать про накладення дисциплінарного стягнення за зазначені порушення на іншу особу - ОСОБА_21 Відповідно до норм Конституції України та КЗпП України подвійна відповідальність за вчинення одного і того ж правопорушення виключається. На даний час питання акредитації Університету вирішено позитивно.

Далі в доповідній записці вказано, що наказами ректора Університету від 27.03.2013 № 59, від 23.04.2013 № 68, від 29.05.2013 № 88, від 25.06.2013 № 104, від 29.07.2013 № 134, від 27.08.2013 № 145, від 26.09.2013 № 164, від 28.10.2013 № 172, від 27.11.2013 № 179, від 23.12.2013 № 187, від 23.12.2013 № 188, від 27.01.2014 № 6, від 26.02.2014 № 17, від 26.03.2014 № 26 встановлене преміювання ректора та його заступників без погодження з МОН України. Проте: зазначеними наказами встановлено преміювання не ректора Університету та його заступників, а викладачів Університету, які суміщали свої посади, а відтак погодження преміювання таких осіб з МОН України не потрібне; чинним законодавством України не заборонено преміювання викладачів, які суміщають свої посади, п.п. 3 п. 4 наказу МОН України від 26.09.2005 № 557, на який посилається ДІНЗ України, стосується доплат керівників та їх заступників, а не преміювання; з дня прийняття наказів від 27.03.2013 № 59, від 23.04.2013 № 68, від 29.05.2013 № 88, від 25.06.2013 № 104, від 29.07.2013 № 134, від 27.08.2013 № 145, від 26.09.2013 № 164, від 28.10.2013 № 172, від 27.11.2013 № 179 до дня накладення дисциплінарного стягнення сплинув шестимісячний строк; накази від 27.03.2013 № 59, від 23.04.2013 № 68, від 29.05.2013 № 88, від 25.06.2013 № 104, від 29.07.2013 № 134 не можуть бути підставою до розірвання контракту від 16.08.2013, оскільки на момент видання зазначених наказів контракт укладений не був.

Також Інспекцією в доповідній зазначено, що проректори Університету з науково-педагогічної роботи (ОСОБА_18.) та з науково-педагогічної роботи, економічних та соціальних питань (ОСОБА_19.) призначені ректором Університету без погодження з МОН України, що суперечить підпункту 1 пункту 10 Контракту № 1- 134 від 16.08.2013, укладеного між МОН України та ОСОБА_2 Однак, в матеріалах справи міститься лист МОН України від 19.11.2013, яким підтверджується, що станом на 19.11.2013 трудові відносини між ОСОБА_2 та МОН України не врегульовані (не підписаний контракт). Згідно матеріалів справи (Т. 1, а.с. 193, 225, 226, 231, 232) проректори Університету з науково-педагогічної роботи (ОСОБА_18.) та з науково-педагогічної роботи, економічних та соціальних питань (ОСОБА_19.) призначені на посаду не позивачем, а в.о. ректора Чобітько М.Г., з огляду на що позивач не може нести відповідальність за дії інших осіб. Більше того, кандидатури зазначених вище осіб на посади проректорів Університету розглядалися на засіданні Вченої ради Університету та були рекомендовані на такі посади. Крім того, з дня прийняття наказів про призначення зазначених вище осіб на посади проректорів Університету до дня накладення дисциплінарного стягнення сплинув шестимісячний строк.

Крім цього, Інспекцією встановлено, що відповідно до наказу ректора Університету від № 7-а з 29.01.2013 ректор перебуває у відрядженні. Відповідно до табелів обліку робочого часу (далі Табель) № 1 за січень 2013, № 2 за лютий 2013, 29, 30 січня та 01 лютого ректорові протабельовано повні робочі дні. Відповідно до листка непрацездатності АГЕ № 958903 з 27.08.2013 по 04.09.2013 ректор перебуває на лікарняному. Водночас згідно розкладу, в групі СДМП 1-13, 04.09.2013 дисципліна «Міжнародне гуманітарне право» викладається іншим викладачем без належного оформлення замін відсутнього працівника. Відповідно до листка непрацездатності АГЕ № 959514 з 23.09.2013 по 24.09.2013 ректор перебуває на лікарняному та «продовжує хворіти». В Табелі № 4 за вересень 2013, 25.09.2013 йому протабельовано повний робочий день. Під час перебування ректора у відрядженні з 09 по 13 вересня 2013 року дисципліна «Міжнародне гуманітарне право» викладається іншим викладачем без належного оформлення замін тимчасово відсутнього працівника. Відповідно до листка непрацездатності АВО № 796384 з 26.09.2013 по 15.10.2013 ректор перебуває на лікарняному та «продовжує хворіти». В Табелі № 1 за жовтень 2013 року 16, 17, 18, 21 жовтня 2013 року йому протабельовано повні робочі дні. 14.11.2013 в журналі групи СДМП 1-13 відсутній підпис ректора про проведення згідно розкладу дисципліни «Міжнародне гуманітарне право». 28.11.2013 ця дисципліна була прочитана іншим викладачем, про що свідчить підпис в журналі. Згідно відомостей щодо зарахування заробітної плати за листопад ректорові було нараховано оклад сумісника в повному обсязі. Відповідно до листка непрацездатності АВЮ № 896720 з 22 по 24 січня 2014 року ректор перебуває на лікарняному. 22.01.2014 іспит з дисципліни «Міжнародне гуманітарне право» приймає інший викладач без належного оформлення заміни тимчасово відсутнього працівника. В журналі групи МДМП 1-1-13 14.02.2014 відсутній підпис ректора про проведення згідно розкладу дисципліни «Міжнародне приватне право», 20.02.2014 та 27.02.2014 дисципліна була прочитана іншим викладачем без належного оформлення замін тимчасово відсутнього працівника, 06.03.14 взагалі відсутні підпис про проведення дисципліни. Оклад сумісника ректорові виплачено в повному обсязі. Також встановлено, що всупереч вимогам пункту 18 Контракту № 1-134 від 16.08.2013, укладеного між МОН та ОСОБА_2 відрядження в межах України не погоджуються МОН.

Щодо означеного вище, слід зазначити: обовязок ведення та заповнення табелю обліку робочого часу не відноситься до посадових обов'язків позивача та покладено на головного бухгалтера; наказ від 13.01.2013 не може бути підставою до розірвання контракту від 16.08.2013, оскільки на момент видання зазначеного наказу контракту не існувало; сплинув шестимісячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності за обставини, кваліфіковані ДІНЗ України як порушення, допущені 13.01.2013, 04.09.2013, 25.09.2013, з 09 по 13 вересня 2013 року, 16, 17, 18, 21 жовтня 2013 року, 14.11.2013; наказ про відрядження від 13.01.2013 № 7-а було скасовано, кошти на відрядження не виплачувались; про тимчасову непрацездатність позивач повідомляв належним чином, під час тимчасової непрацездатності позивач не є відповідальним за оформлення заміни тимчасово відсутнього працівника; під час перебування позивача у відрядженні навчальний процес не порушувався, а заміна позивача як викладача відбувалася належним чином на підставі службових записок; після підписання контракту відряджень не відбувалось; подвійного нарахування та оплати праці під час відряджень та тимчасової непрацездатності позивача, в тому числі, у звязку з заміною іншим викладачем, не відбувалось.

Також Інспекцією встановлено, що відповідно до наказу ректора від 11.12.2013 № 549-к на посаді вихователя 2 категорії гуртожитку Університету на 0,5 ставки з 16.12.2013 по 30.06.2014 з оплатою праці у розмірі 0,5 посадового окладу працює студентка 3 курсу фінансово-економічного факультету Університету денної форми навчання всупереч кваліфікаційним вимогам до даної посади - наявність базової, або неповної вищої освіти (бакалавр або молодший спеціаліст) відповідного напрямку підготовки; для бакалавра - без вимог до стажу роботи, для молодшого спеціаліста - стаж роботи за професією - не менше 1 року. Однак, слід зауважити, що під час перевірки не було враховано, чому виникла необхідність та доцільність призначення вихователя гуртожитку зі складу студентів та залишено без уваги ту обставину, що довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 87: житлове та комунальне господарство населених пунктів), затверджений наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 17.06.1999 № 144, не зареєстрований Міністерством юстиції України, а відтак має суто рекомендаційний характер.

Більш того, в доповідній вказано, що згідно з наказом ректора від 09.07.2013 № 36 він відбуває у відрядження з 09.07.2013 по 11.07.2013, поклавши виконання обовязків ректора на проректора з 09.07.2013, та підписує наказ власноруч. Згідно з наказом ректора від 09.09.2013 № 40 він відбуває у відрядження з 09.09.2013 по 13.09.2013, поклавши виконання обовязків ректора на проректора з 09.09.2013 та підписує наказ власноруч. Низка наказів підписано ректором без наявності необхідних віз, а саме накази від 09.09.2013 № 41, який підписаний ректором в той час, коли попереднім наказом ректор поклав виконання обовязків на проректора, від 15.03.2013 № 19, від 05.02.2013 № 1; накази від 04.02.2013 № 11а та 11б взагалі не мають жодної візи, а також підписано ОСОБА_2 в той час коли вказано, що має бути підпис ОСОБА_21 від 23.01.2013 № 8. В журналі реєстрації наказів про відрядження виявлено, що існує наказ на відрядження № 2 від 14.02.2014, назва відсутня, серед оригіналів наказу з таким номером і датою також не виявлено. Проте, вказані накази були підписанні до укладення з позивачем контракту, а також з дня прийняття всіх цих наказів до дня накладення дисциплінарного стягнення сплинув шестимісячний строк. Обовязок ведення та заповнення журналу реєстрації наказів не відноситься до посадових обовязків позивача, а відтак останній не несе відповідальність за порушення (неправильність) ведення та заповнення відповідного журналу. Водночас, слід зазначити, що підписання наказу ректором про покладення обовязків ректора на проректора в день відбуття у відрядження є правомірним.

Наказом МОН України від 05.05.2014 № 171-к було достроково розірвано контракт з ректором Університету ОСОБА_2 та звільнено його з займаної посади у звязку з невиконанням ним умов, викладених у підпунктах 1), 3), 4), 5), 11), 14), 16), 17) та 18) пункту 10 контракту № 1-134 від 16.08.2013, проте ні в Акті перевірки, ні у Доповідній записці, ні в самому наказі не зазначено жодних конкретних порушень та/або обґрунтувань невиконання позивачем вказаних пунктів контракту.

Щодо порядку розірвання контракту з позивачем за результатами перевірки, слід зазначити, що наказом МОН України від 14.06.1994 № 181 «Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», Положення про укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників. Типової форми контракту з працівником і застосування їх у закладах освіти України» було поширено дію постанови КМУ від 19.03.1994 № 170 на заклади освіти України всіх рівнів, незалежно від форм власності і підпорядкування, органи управління освітою Автономної Республіки Крим, обласних. Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міністерства і відомства, які мають заклади освіти, та прийняти до виконання.

У відповідності до п. 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою КМУ від 19.03.1994 № 170, у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні, однак позивача не було попереджено за два тижні про дострокове розірвання контракту.

Крім того, здійснення державного інспектування навчальних закладів регламентується Порядком державного інспектування навчальних закладів, затвердженим постановою КМУ від 03.05.2012 № 353 (надалі - Порядок).

У відповідності до п. 12 Порядку за результатами перевірки на підставі висновків членів комісії та документів, поданих керівником навчального закладу, складається акт про проведення перевірки у двох (трьох - у разі проведення перевірки дошкільного, загальноосвітнього та позашкільного навчального закладу) примірниках за формою, затвердженою ДІНЗ. Кожен його примірник підписується головою і членами комісії та керівником навчального закладу. Якщо керівник навчального закладу не погоджується з актом про проведення перевірки, він підписує його із зауваженнями, які є невід'ємною частиною такого акта.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2014 ДІНЗ України було складено Акт перевірки. Позивач не погодився з Актом перевірки та скористався своїм правом на подання зауважень, пояснень та заперечень до Акту перевірки.

Подальша (завершальна) процедура державного інспектування навчального закладу передбачає розроблення плану заходів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства України (за наявності таких).

У відповідності до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Відповідно до п. 14 Порядку виявлені під час проведення перевірки порушення вимог законодавства і державних стандартів зазначаються в акті про проведення перевірки з посиланням на відповідне положення акта законодавства, а також в акті робиться запис про необхідність розроблення плану заходів щодо усунення виявлених недоліків і порушень вимог законодавства і державних стандартів (далі - план заходів).

Пунктом 19 Порядку передбачено, що вищий або професійно-технічний навчальний заклад чи орган управління освітою, якому підпорядкований навчальний заклад (у разі проведення перевірки дошкільного, загальноосвітнього та позашкільного навчального закладу) розробляє протягом 15 днів з дня одержання акта про проведення перевірки план заходів, надсилає його до ДІНЗ, а також інформує ДІНЗ у визначений строк про стан виконання плану заходів.

Як вбачається з Акта перевірки, запис про необхідність розроблення плану заходів щодо усунення виявлених недоліків і порушень вимог законодавства і державних стандартів в Акті перевірки відсутній, з чого можна дійти висновку про те, що ДІНЗ України не надано права та можливості Університету та/або Позивачу на усунення недоліків, які ДІНЗ України кваліфікувалися як порушення вимог законодавства, або ж такі недоліки не потребували усунення.

При цьому, п. 16 Порядку передбачені права керівника навчального закладу під час проведення перевірки, зокрема, керівник має право: перевіряти наявність службових посвідчень та документів, що засвідчують особу членів комісії, і одержувати копію направлення; бути присутнім під час проведення перевірки; отримувати та ознайомлюватися з актом про проведення перевірки; подавати в письмовій формі свої пояснення або зауваження до акта про проведення перевірки; оскаржувати в установленому порядку неправомірні дії комісії; не допускати комісію до проведення перевірки у разі, коли: порушуються вимоги щодо періодичності здійснення заходів державного нагляду (контролю), передбачених законодавством; голова комісії не надав копії направлення.

З вищезазначеного вбачається, що Порядком передбачено лише право керівника навчального закладу на оскарження неправомірних дій комісії та не передбачено права на безпосереднє оскарження акту про проведення перевірки. Висновки акта перевірки та сам акт перевірки не породжує настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на права, обовязки та законні інтереси перевіряючого субєкта та не є рішенням органу, який може бути оскаржено, а тому сам по собі акт перевірки не може оскаржуватись у судовому порядку і, в даному випадку, підлягає правовому аналізу під час вирішення позову про поновлення на роботі в розрізі наявності достатніх підстав для звільнення з роботи.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що за результатами проведення перевірки навчального закладу, у випадку виявлення недоліків чи порушень у роботі навчального закладу, чинним законодавством України передбачена відповідна процедура щодо усунення таких порушень та права Голови ДІНЗ України щодо прийняття рішень за наслідками завершення процедури моніторингу порушень.

Водночас, щодо порядку проведення перевірки, необхідно наголосити наступне.

У відповідності до п. 5 Порядку державного інспектування навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2012 року № 353 (надалі також Порядок), для проведення перевірки ДІНЗ видає наказ, в якому зазначається найменування навчального закладу, який передбачається перевірити, його місцезнаходження, форма, напрями та строк проведення перевірки, а також склад комісії. На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення перевірки (далі - направлення), яке підписується Головою ДІНЗ або його заступником відповідно до розподілу функціональних обов'язків і засвідчується печаткою, а також складається програма її проведення, якою визначається перелік питань та документів, що будуть перевірятися.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що перед початком проведення виїзної перевірки голова комісії зобовязаний пред'явити керівникові навчального закладу або уповноваженій ним особі направлення, службові посвідчення та документи, що засвідчують особу членів комісії, надати навчальному закладові копію направлення та провести нараду за участю працівників навчального закладу, на якій повідомити програму проведення перевірки.

В порушення вищезазначеної норми Порядку головою комісії перед початком проведення перевірки не було проведено нараду за участю працівників Університету та не повідомлено працівників Університету про програму проведення перевірки, що позбавило їх можливості на захист своїх прав та інтересів під час проведення перевірки. Програма проведення перевірки Університету відсутня в матеріалах справи.

Підставою для здійснення перевірки Університету стало доручення Міністра освіти і науки України від 03.04.2014 до звернення ОСОБА_12

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Перевірка ж Університету здійснювалась за напрямком - виконання положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів з питань освіти, а не виключно з питань (напрямків), необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення такої перевірки, тобто ДІНЗ України на власний розсуд розширила коло питань (напрямків), які підлягали перевірці.

Таким чином, при проведенні перевірки не було в повному обсязі дотримано законодавства щодо порядку проведення перевірки Університету, зокрема, п.п. 5, 7 Порядку, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Аналізуючи зміст виявлених порушень та співвставляючи їх з наявними у справі доказами, які відображають дійсні фактичні обставини справи, а також враховуючи вимоги чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що виявлені порушення, в їх сукупності, не дають підстав для висновку про порушення позивачем умов контракту та, як наслідок, застосування до позивача найсуворішого стягнення у виді звільнення. При цьому, слід зазначити, що при обранні виду стягнення не були перевірені пояснення позивача та не було враховано обставин, визначених ст. 149 КЗпП України, зокрема не було враховано ступені тяжкості вчиненого проступку (виявлені недоліки можливо усунути) і заподіяну ним шкоду (шкоду не заподіяно), а також обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

У відповідності до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 25.07.2014, заробітна плата позивача на посаді ректора за березень 2014 року (12 роб. днів) становила 5 025 грн. 52 коп. та за квітень 2014 року (16 роб. днів) 7 585 грн. 69 коп., а всього за два місяці, що передували звільненню 12 611 грн. 21 коп. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становила 450 грн. 40 коп. (12 611,21 грн. : 28 днів).

Час вимушеного прогулу відповідно до матеріалів справи становить з 05.05.2014 (дата звільнення) по 11.06.2015 (дата ухвалення рішення).

Кількість робочих днів за визначений період часу складає 278 днів, а отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає сплаті позивачу становить 125 211 грн. 20 коп. (450,40 грн. х 278 днів).

Водночас, слід зауважити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необхідно вказати про виплату цієї суми з обовязковим утриманням з неї податків та інших обовязкових платежів, передбачених законодавством.

Також, підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки порушення законних прав позивача призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що узгоджується з вимогами ст. 237-1 КЗпП України.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з сукупності фактичних обставин справи, вимог розумності, виваженості і справедливості та вважає достатньою для позивача сатисфакцією моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача Міністерства освіти і науки України, оскільки саме внаслідок видання останнім оскаржуваного наказу про звільнення, були порушені трудові права позивача.

Крім цього, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на часткове задоволення заявлених вимог та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, зокрема: з Міністерства освіти і науки України слід стягнути 487 грн. 20 коп. (243,60 грн. за вимоги немайнового характеру + 243,60 за вимоги про відшкодування моральної шкоди) та з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі 1 252 грн. 11 коп. (125 211,20 х 1% за вимоги майнового характеру).

Таким чином, оскільки під час апеляційного розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду, у відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання наказу про дострокове розірвання трудового контракту незаконним, поновлення на роботі на посаді ректора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині, зокрема, щодо відмови в задоволенні вимог позивача про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі на посаді професора кафедри міжнародного права, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, рішення суду слід залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а отже в цій частині є законним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 88, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 367 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання наказу про дострокове розірвання трудового контракту незаконним, поновлення на роботі на посаді ректора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, треті особи: ОСОБА_9, Державна інспекція навчальних закладів України про визнання наказу про дострокове розірвання трудового контракту незаконним, поновлення на роботі на посаді ректора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати наказ Міністерства освіти і науки України (м. Київ, проспект Перемоги, 10, ідентифікаційний код 38621185) № 171-к від 05 травня 2014 року «Про дострокове розірвання контракту з ректором Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі ОСОБА_2.» незаконним.

Поновити ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на посаді ректора Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі (м. Київ, вул. Чигоріна, 57, ідентифікаційний номер 35371662) з 05 травня 2014 року.

Стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі (м. Київ, вул. Чигоріна, 57, ідентифікаційний номер 35371662) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 125 211 (сто двадцять пять тисяч двісті одинадцять) грн. 20 коп., з утриманням з цієї суми податків і інших обовязкових платежів.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (м. Київ, проспект Перемоги, 10, ідентифікаційний код 38621185) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (м. Київ, проспект Перемоги, 10, ідентифікаційний код 38621185) на користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі (м. Київ, вул. Чигоріна, 57, ідентифікаційний номер 35371662) на користь держави 1 252 (одну тисячу двісті пятдесят дві) грн. 11 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді