АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/404/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2109/15Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Буленка О.О.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод»

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 квітня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» про стягнення коштів сплачених за договором про надання послуг,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» про стягнення коштів сплачених за договором про надання послуг. Свої вимоги мотивує тим, що 6 червня 2014 року між нею, як фізичною особою та ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» було укладено усний договір про надання останнім сільськогосподарських послуг на користь селянського (фермерського) господарства «Духове» з дискування та посіву гречки на сільськогосподарських землях цього підприємства площею 61,18 га на території Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Будучи головою та учасником СФГ «Духове», вона оплатила послуги ТОВ «Великобагачанського комбікормового заводу», сплативши йому особисті кошти в сумі 38 700, 00 гривень. Оскільки технологічний цикл виконання таких робіт вже закінчився, їх потрібно було виконувати негайно, але відповідач не приступив невідкладно до виконання робіт, у зв'язку з чим вона відмовилася від даного договору. 6 червня 2014 року СФГ «Духовне» уклало з ТОВ «Хорол-Дон» договір про надання послуг на загальну суму 31 150,00 грн. з дискування та посіву вищевказаних сільськогосподарських земель і здійснило їх оплату відповідно до прибуткових касових ордерів. Згідно акту виконаних робіт № 1 від 12.06.2014 року ТОВ «Хорол-Дон» виконало ці роботи. Кошти в сумі 38 700 грн. відповідач ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» повернути відмовляється. Крім цього 06.06.2014 року між нею та ОСОБА_6 укладено договір поруки, відповідно до якого останній частково у розмірі 200 гривень відповідає перед нею за порушення зобов»язань ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» солідарно. Просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 на свою користь 200 грн. та стягнути з ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» на її кристь гроші у розмірі 38 500 грн., розмір сплаченого судового збору 387,00 грн. та за надання правової допомоги 3 000 грн.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» (38300, Полтавська обл. смт.Велика Багачка, вул.Леніна, 124, ) на користь ОСОБА_2 38 700,00 грн. (Тридцять вісім тисяч сімсот гривень 00 коп.) сплачених за договором про надання послуг від 06.06.2014 року, та 3387,00 грн. (три тисячі триста вісімдесят сім гривень 00 коп.) у відшкодування судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод», який посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вказав, що суд вийшов за межі позовних вимог, в основу рішення поклав усну домовленість та недійсний прихідний ордер.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції, що 06 червня 2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» укладено усний договір про надання останнім сільськогосподарських послуг на користь селянського (фермерського) господарства «Духове» з дискування та посіву гречки на сільськогосподарських землях цього підприємства площею 61,18 га на території Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

06 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед ОСОБА_2 за порушення зобов»язання Товариством з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» згідно основного договору у розмірі 200 грн. (а.с. 9).

ОСОБА_2 сплатила ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» особисті кошти в сумі 38 700,00 гривень за надання послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.06.2014 року (а.с. 8).

Згідно довідки СФГ «Духове» станом на 01.07.2014 року підприємство має у користуванні орендовані земельні ділянки на території Слобідської сільської ради Миргородського району загальною площею ріллі 61,18 га (а.с. 16).

Умови договору від 6 червня 2014 року ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» істотно порушив, оскільки він всупереч домовленості не приступив негайно до виконання робіт, обумовлених договором, в зв'язку з чим ці роботи були виконані іншим підприємством, що підтверджується договором між СФГ «Духове» та ТОВ «Хорол-Дон» від 06.06.2014 року про надання сільськогосподарських послуг, прибутковими касовими ордерами ТОВ «Хорол-Дон» та актом виконаних робіт № 1 від 12.06.2014 року (а.с. 17-19).

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що позивач мала право відмовитися від договору, що вона і зробила, внаслідок чого він є за змістом ст. 654 ч. 1 ЦК України розірваним в усній формі, тому на підставі ч. 5 ст. 653 ЦК України, яка передбачає, якщо договір змінений або розірваний у зв»язку з істотними порушеннями договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору, а також на підставі ч. 1 ст. 906 ЦК України, яка передбачає відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, у разі наявності вини виконавця, прийшов до висновку про стягнення з ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» коштів у розмірі 38 700 грн.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд не визначився з природою правовідносин, які склалися між сторонами, та які норми права підлягають застосуванню до них, тому прийшов до помилкових висновків, а також порушив норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверенням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зокрема, стягуючи з ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» кошти у розмірі 38 700 грн., місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не заявляла вимогу про стягнення такої суми з вказаного відповідача.

Крім цього, як вбачається із змісту позовної заява, підставою позову є неповернення відповідачем ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» грошових коштів у розмірі 38 500 грн., внесених ОСОБА_2 на виконання усного договору від 06.06.2014 р. про надання останнім сільськогосподарських послуг на користь селянського (фермерського) господарства «Духове» з дискування та посіву гречки на сільськогосподарських землях цього підприємства площею 61,18 га на території Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області, оскільки відповідач не приступив невідкладно до їх виконання, технологічний цикл таких робіт вже закінчився, тому вона відмовилася від цього договору.

Крім цього, підставою позову до ОСОБА_6 є укладений 06.06.2014 р. між нею та ОСОБА_6 договір поруки, відповідно до якого останній частково у розмірі 200 грн. відповідає перед нею за порушення ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» зобов»язань солідарно.

Ухвалюючи рішення по справі, місцевий суд прийшов до висновку про те, що відповідно до положень 202-205 ЦК України угода від 06.06.2014 р. між фізичною та юридичною особою відповідає ознакам двостороннього правочину, укладеного в усній формі, тому згідно ст.ст.11, 509 ЦК України є підставою для виникнення зобов»язань для її сторін.

Місцевий суд не звернув увагу на вимоги п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України, яка передбачає, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст.206 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Як встановила колегія суддів, у даному випадку має місце усний договір між фізичною та юридичною особою про виконання відповідних сільгоспробіт на площі 61,18 га, цей договір передбачає його виконання у часі, оскільки об»єм робіт є великим, тобто не є таким, який повністю виконується сторонами у момент його вчинення, а тому не може вчинятися усно згідно вимог ЦК України. Визнання місцевим судом такого договору як таким, що є підставою для виникнення зобов»язань, протирічить вимогам ЦК України.

Крім цього, квитанція до прибуткового касового ордеру від 06.06.2014 р., видана ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод», згідно якої від ОСОБА_2 прийнята сума 38 700 грн. за послуги, не зазначає за яку саме послугу прийнята оплата, не вказує на підставі якої угоди, тому відсутні підстави вважати, що внесена оплата саме за вище вказані роботи, у квитанції відсутній підпис головного бухгалтера.

Представник відповідача ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» заперечує факт надходження вказаних коштів до каси підприємства та проведення з ними фінансових операцій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог до відповідача ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод».

Відмовляючи у задовленні позову до ОСОБА_6, місцевий суд виходив з того, що порука останнього припинилася у зв»язку з розірванням договору про надання послуг від 06.06.2014 р. на підставі ч. 2 ст. 653 ЦК України, яка передбачає, що у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються.

Колегія суддів також не може погодитися з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 546 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов»язання та є похідною від основного зобов»язання.

У даному випадку основне зобов»язання, яке укладене в усній формі та не відповідає вимогам ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов»язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, оскільки основне зобов»язання, яке укладене в усній формі та не відповідає вимогам ЦК України, тягне за собою недійсність договору поруки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову у позові до ОСОБА_6 за безпідставністю позовних вимог.

Як вбачається, місцевий суд при вирішенні спору застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме в основу судового рішення поклав ч. 5 ст. 653 ЦК України, яка передбачає відшкодування збитків, завданих зміною або розірвання договору у зв»язку з істотним порушенням договору однією із сторін, та ч. 1 ст. 906 ЦК України, яка передбачає відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату.

У даному випадку предметом спору є стягнення 38 700 грн. за квитанцією від 06.06.2014 р., а не збитків у розумінні вищевказаних норм ЦК України, які передбачають відшкодування збитків, завданих зміною або розірвання договору у зв»язку з істотним порушенням договору однією із сторін та у зв»язку з неналежним виконанням договору про надання послуг за плату.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні місцевого суду має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» задовольнити.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Великобагачанський комбікормовий завод» про стягнення коштів сплачених за договором про надання послуг - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :