У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини батьком та визначення участі у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_5, біологічним батьком якого є ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не бере участі у вихованні неповнолітнього сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не підтримує стосунків із дитиною, просила її позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини батьком та визначення участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що він перебував у цивільному шлюбі із ОСОБА_3 з березня 2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_5 Із травня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинено та вони проживають окремо.

ОСОБА_4 указував на те, що ОСОБА_3 перешкоджає його спілкуванню з дитиною, тому він звернувся до суду з даним зустрічним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав щодо його сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а його зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що існують підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина - ОСОБА_5

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_4 (а. с. 5).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї № 1105 від 15 серпня 2014 року, виданою Квартальним комітетом «П'ятничани», неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_3 (а. с. 6).

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 жовтня 2014 року № 01-00-011-44372 позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним (а. с. 70‒71).

Згідно з висновком Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02 грудня 2014 року № 01-00-011-49944 доцільно визначити порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 161‒162).

Матеріали справи не містять доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем відносно свого сина, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Отже, вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2010_05_11/pravo1/T041618.html?pravo=1> принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи ОСОБА_4 щодо бажання спілкуватися з сином, чинення перешкод йому у спілкуванні з дитиною тощо не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи, обмежився лише доказами, наданими зі сторони ОСОБА_3, судом не встановлено навмисного ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків; відсутність ОСОБА_4 при зверненні ОСОБА_3 до медичних закладів з приводу лікування або профілактики захворювань дитини та відсутність його у дитячому садочку, де перебуває дитина, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводи сторін та помилково дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що судами не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак