Справа №590/196/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1214/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 05 травня 2015 року

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

17 лютого 2015 року ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», який є правонаступником ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивував тим, що 17 липня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/9822/82/85510, відповідно до умов якого йому було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 20400 доларів США строком до 17 липня 2018 року із сплатою 14% річних, а відповідач зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати інші зобовязання в порядку та строки визначені договором. Проте відповідач належним чином умов договору не виконував, в звязку з чим, станом на 22 грудня 2014 року утворилася заборгованість: по тілу кредиту 11978,91 дол. США, по сплаті відсотків 1295,16 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 1989,04 дол. США. Тому позивач просив стягнути з боржника вказані суми заборгованості достроково.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 05 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/9822/82/85510 від 17 липня 2008 року в сумі 15263,11 дол. США (241987,39 грн.). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» витрати по сплаті судового збору в сумі 2419,87 грн.

На зазначене рішення відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність судового рішення нормам матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким розірвати кредитний договір №014/9822/82/85510 від 17 липня 2008 року.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що положення кредитного договору не відповідають вимогам чинного законодавства, що порушує рівноправність сторін, створює невиправдані переваги для позивача, оскільки договір укладений в іноземній валюті, а не у гривні, яка є грошовою одиницею України, і таким шляхом позивач забезпечив власні ризики від нестабільності української валюти, перекладаючи всі ризики на нього, а тому вважає, що існують усі підстави для розірвання цього договору на підставі ст.652 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача щодо належного виконання грошового зобовязання за кредитним договором порушене з боку відповідача, тому воно підлягає захисту, у звязку з чим суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 15263,11 дол. США.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/9822/82/85510 згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 20400,00 дол. США строком до 17 липня 2018 року зі сплатою 14% річних. Згідно п.5.1 умов договору банк надав відповідачу кредит, а відповідач зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки ОСОБА_5 банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п.3.3 Кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних фіксованих рівних платежів протягом всього строку дії цього договору згідно графіку (додаток 1 до договору). За рахунок кожного платежу здійснюється погашення щомісячних процентів за користування кредитом та погашення частини кредиту. Платіж рівними частинами розраховується таким чином, щоб всі місячні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії договору.

Відповідно п.3.4 Кредитного договору сторони встановлюють, що нарахування процентів по договору здійснюється щомісяця за фактичне число календарних днів користування кредитом виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Згідно п.3.13 Кредитного договору банк має право вимагати, а позичальник зобовязаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, у т.ч. у випадку відмови позичальника від зміни умов договору в порядку, передбаченому п.3.9-3.11, 6.3, 6.7 цього договору. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від банка з вимогою дострокового погашення.

Відповідно до п.6.6 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках, передбачених цим договором.

Згідно п.10.1 договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (а.с.5-10).

21 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором (а.с.11).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2008 року вбачається, що відповідач останній раз сплатив відсотки за користування кредитними коштами в квітні 2014 року, після чого відсотки не сплачував, а тому заборгованість за відсотками на вказану дату склала 1295,16 дол. США. (а.с.12-15).

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_6 держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_6 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет про валютне регулювання № 15-93.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету № 15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_5 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету № 15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі ОСОБА_5 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління ОСОБА_5 банку України від 14 жовтня 2004 р. № 483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_5 банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями).

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» (правонаступником якого є ПАТ ««ОСОБА_4 Аваль») 11 жовтня 2006 року отримало банківську ліцензію № 10 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Того ж дня (11 жовтня 2006 року) банком було отримано дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатком, відповідно до якого до переліку операцій, які може здійснювати ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» відносяться і операції з валютними цінностями (а.с.57-60).

Таким чином, ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» мав на момент укладення кредитного договору необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) передбачено чинним законодавством, а тому доводи апелянта щодо відсутності у відповідача відповідних повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України «Про ОСОБА_5 України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

Крім того, з умов укладеного між сторонами кредитного договору (п.8.3) вбачається, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник. З підписанням цього договору, Позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану Позичальника.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що відповідач добровільно погодився на укладення даного правочину, сплачував періодичні платежі, що вбачається з матеріалів справи і до звернення до нього з позовними вимогами умов кредитного договору не оскаржував й не порушував питання про визнання його недійсним і з відповідним позовом до суду не звертався, а отже, не вважав їх несправедливими.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо існування підстав для розірвання укладеного договору відповідно до ст.652 ЦК України, оскільки відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявленими ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В той же час, відповідач із зустрічним позовом про розірвання укладеного договору з цих підстав до суду не звертався, а колегія суддів позбавлена можливості при розгляді справи в апеляційному порядку вийти за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 05 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -