Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1257/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

10.06.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді Мурашка С.І.

Суддів - Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який представляє інтереси фізичної особи підприємця ОСОБА_3, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, якого ухвалою суду від 29.12.2014 року замінено на фізичну особу підприємця ОСОБА_3 (а.с.102), та просила стягнути на її користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 3 193,16 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати в сумі 159,46 грн., компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, а також 2000 грн. моральної шкоди.

Зазначала, що з 12.11.2009 року по 29.05.2014 року працювала у ФОП ОСОБА_5 і була звільнена за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням.

За час роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату за 2014 pік, а саме: за березень 608,27 грн., за квітень 1127,59 грн., за травень 1457,30 грн., а всього 3193,16 грн..

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 20.12.1997 року, відповідач повинен виплатити компенсацію, а саме: за березень 58,40 грн., за квітень 68,78 грн., за травень 32,28 грн., всього 159,46 грн.

Сума заборгованості становить 3352,62 грн., а також відповідач повинен сплатити їй моральну шкоду яку оцінює в 2000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3193 грн. 16 коп. заборгованості по заробітній платі, 159 грн. 46 коп. компенсації за втрату частини зарплати, 10 042 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 500 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ФОП ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.11.2009 року позивачка ОСОБА_2 на підставі трудового договору працювала у ФОП ОСОБА_3, в кафе «Блюз», та 29.05.2014 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

При звільнені з позивачкою розрахунок не проведено, за період її роботи відповідач заборгував їй зарплату в сумі 3 193,16 грн., що підтверджується оригіналами відомостей на отримання авансу та зарплати за період з березня по травень 2014 року, які надані до суду позивачкою (а.с.134 - 139).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що факт невиплати позивачці заробітної плати в зазначеній сумі є доведеним і відсутні докази, що відповідач розрахувався з позивачкою у день її звільнення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є обґрунтованими та відповідають матеріалам справи.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до трудового договору (а.с.6) та запису в трудовій книжці (а.с.4-5) ОСОБА_2 з 02.11.2009 року працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в кафе «Блюз» і 29.05.2014 року була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Строки виплати заробітної плати визначені статтею 115 КЗпП України.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що відповідач зобовязаний був у день звільнення надати позивачці належно оформлену трудову книжку і провести з нею розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.

Сторонами не заперечувалося, що видача заробітної плати працівникам, які працювали у ФОП ОСОБА_3, здійснювалася на підставі відомостей на отримання авансу та заробітної плати, в яких кожен працівник особисто ставив свій підпис, що підтверджувало отримання коштів.

Отже, належними та допустимими доказами, які б підтверджували виплату заробітної плати позивачці за березень-травень 2014 року повинні бути надані оригінали платіжних відомостей на виплату заробітної плати за вказаний період.

Однак, на підтвердження виплати заробітної плати ФОП ОСОБА_3 надав до суду не оригінали відомостей на виплату заробітної плати, а ксерокопії відомостей за березень - травень 2014 року та копії квитанцій про сплату єдиного соціального внеску (а.с.46-56).

Позивачка ОСОБА_2 заперечувала про отримання заробітної плати за вказаними відомостями і зазначала, що підписи в графі отримання коштів не її.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що ОСОБА_2 мала повноваження на складання та ведення відомостей на виплату заробітної плати лише до 24 березня 2014 року, тобто до дня закінчення дії довіреності наданої їй відповідачем, яка була посвідчена приватним нотаріусом.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, так як, ОСОБА_2 перебувала з ФОП ОСОБА_3 в трудових відносинах, що підтверджується укладеним між ними трудовим договором (а.с.6), а не виконувала роботу на підставі наданої їй відповідачем довіреності.

Довіреність на яку вказує відповідач (а.с.141) була надана відповідачем позивачці лише для того, щоб та представляла його інтереси у всіх установах, на підприємствах і в організаціях, а не для виконання трудових обовязків.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №11-04-054/0920 від 18.07.2014 року встановлено факт проведення повного розрахунку з позивачкою 04.06.2014 року і відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення, так як інспектору праці для перевірки надавалися не оригінали платіжних відомостей на виплату заробітної плати за березень-травень 2014 року, а їх ксерокопії, які також надані відповідачем і до суду першої інстанції, про що в суді апеляційної інстанції підтвердив представник відповідача.

Відповідач стверджує, що остаточний розрахунок з позивачкою здійснено 04.06.2014 року, що підтверджується актом перевірки, але надати підтверджуючі документи не може.

Однак, позивачка звільна 29.05.2014 року і з цього часу вона не мала доступу до документів відповідача і здійснювати з нею остаточний розрахунок повинен був сам відповідач або за його дорученням інша особа, а тому оригінали цих документів повинні були зберегтися у відповідача.

Наведене свідчить, що відповідачем не доведено факт повного розрахунку з позивачкою 04.06.2014 року.

Доводи апеляційної скарги, що виплата заробітної плати позивачці за березень-травень 2014 року підтверджується квитанціями від 18.04.2014 року, від 19.05.2014 року та від 19.06.2014 року про сплату відповідачем єдиного соціального внеску з нарахованої працівникам заробітної палати є також безпідставним, так як зазначені внески можуть бути сплачені і без виплати працівникам заробітної плати, а тому не можуть бути підтвердженням про сплату заробітної плати.

Посилання відповідача, що він звернувся з заявою до правоохоронних органів про викрадення у нього облікових документів і заява внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань, також не може бути доказом, що він розрахувався з позивачкою по заробітній платі за березень-травень 2014 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не виплачена позивачці заробітна плата за березень-травень 2014 року, яка підлягає стягненню на користь позивачки з урахуванням втрати частини заробітної плати в звязку з порушенням термінів її виплати, відповідачем не дотримані положення ст.116 КЗпП України, про необхідність проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення та оскільки невиплата коштів сталася з вини відповідача, підлягають застосуванню положення ст.117 КЗпП України про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Визначаючи середній заробіток за час затримки розрахунку суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди.

Визначені судом першої інстанції сума заробітної плати, компенсації за її часткову втрату в звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивачки при її звільненні та визначений розмір моральної шкоди відповідачем не оскаржуються.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який представляє інтереси фізичної особи підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: