Провадження 2/127/4138/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду та визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що 07.05.2008 року рішенням № 1-166/08 постійно діючим Третейським судом при Товарній біржі «Південобузька» було визнано договір купівлі продажу нерухомого майна, а сааме: квартири за № 20 в будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м., укладений між позивачем ОСОБА_2, та відповідачем ОСОБА_1 дійсним, та було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м., за ОСОБА_2 Також 07.05.2008року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики згідно якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальнику ОСОБА_2 131 500, 00 грн. Позичальник ОСОБА_2 передає в заставу позикодавцю ОСОБА_1 належне йому майно, а саме квартиру за № 20 в будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м., як забезпечення повернення позики. Згідно договору позики суму боргу 131 500, 00 грн. позичальник ОСОБА_2 зобовязався повернути в строк до 30.04. 2015 року. У разі невиконання позичальником ОСОБА_2 умов договору позики від 07.05.2008 позикодавець ОСОБА_1 має право звернутись до відповідного суду про скасування рішення № 1-166/08 від 07 травня 2008 виданого Третейським судом при товарній біржі «Південнобузька» та через відповідний суд визнати право власності на квартиру № 20 в будинку № 22 що знаходиться в м. Вінниці по вул. Ватутіна за собою. У звязку з тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконав свої зобовязання від 07.05.2008 (договір позики) перед позикодавцем ОСОБА_1 в встановлений строк (а саме 30.04.2015), та не повернув кошти в сумі 131 500, 00 грн. сторони в добровільному порядку заключили договір про припинення зобовязання угодою сторін про заміну одного зобовязання іншим, а також його виконання, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про те, що укладений між ними договір позики від 07 травня 2008 року, за яким ОСОБА_2 зобов'язаний був повернути до 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримані ним у борг 131 500, 00 грн. припиняє свою дію, і набуває чинності даний договір, в силу якого ОСОБА_2 зобов'язується передати гр. ОСОБА_1 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м. Зазначене майно гр. ОСОБА_2 зобов'язується передати ОСОБА_1 в строк до 22 травня 2015 року. Після передачі зазначеного майна ОСОБА_1, ОСОБА_2 всі розрахунки між нижче підписаними вважаються закінченими. Просить скасувати рішення №1-166/08 від 07.05.2008 року Третейського суду при товарній біржі «Південнобузька» яким було визнано договір купівлі продажу нерухомого майна від 25.04.2008 року, а саме квартира АДРЕСА_2, яка складається з: коридору 20-1, кімнати 20-2, кухні 20-3, санвузлу 20-4, загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним та було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, яка складається з: коридору 20-1, кімнати 20-2, кухні 20-3, санвузлу 20-4, загальною площею 27,6 кв.м., житловою 16,7 кв.м.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07.05.2008 року рішенням № 1-166/08 постійно діючим Третейським судом при Товарній біржі «Південобузька» було визнано договір купівлі продажу нерухомого майна, а сааме: квартири за № 20 в будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м., укладений між позивачем ОСОБА_2, та відповідачем ОСОБА_1 дійсним, та було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м., за ОСОБА_2 (а.с.9,16).

07.05.2008року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики згідно якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальнику ОСОБА_2 131 500, 00 грн. Позичальник ОСОБА_2 передає в заставу позикодавцю ОСОБА_1 належне йому майно, а саме квартиру за № 20 в будинку № 22 по вул. Ватутіна у м. Вінниці, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м., як забезпечення повернення позики. Згідно договору позики суму боргу 131 500, 00 грн. позичальник ОСОБА_2 зобовязався повернути в строк до 30.04. 2015 року. У разі невиконання позичальником ОСОБА_2 умов договору позики від 07.05.2008 позикодавець ОСОБА_1 має право звернутись до відповідного суду про скасування рішення № 1-166/08 від 07 травня 2008 виданого Третейським судом при товарній біржі «Південнобузька» та через відповідний суд визнати право власності на квартиру № 20 в будинку № 22 що знаходиться в м. Вінниці по вул. Ватутіна за собою (а.с.6).

01.05.2015року сторони в добровільному порядку заключили договір про припинення зобовязання угодою сторін про заміну одного зобовязання іншим, а також його виконання, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про те, що укладений між ними договір позики від 07 травня 2008 року, за яким ОСОБА_2 зобов'язаний був повернути до 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 отримані ним у борг 131 500, 00 грн. припиняє свою дію, і набуває чинності даний договір, в силу якого ОСОБА_2 зобов'язується передати гр. ОСОБА_1 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: коридору 20-1; кімнати 20-2; кухні 20-3; санвузлу 20-4, загальною площею 27.6 кв. м., житловою 16.7 кв. м. Зазначене майно гр. ОСОБА_2 зобов'язується передати ОСОБА_1 в строк до 22 травня 2015 року. Після передачі зазначеного майна ОСОБА_1, ОСОБА_2 всі розрахунки між нижче підписаними вважаються закінченими (а.с.8).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК,міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, і бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст. 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Відповідно до ст. 389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст.51 ЗУ «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду (ч.6 ст. 389-4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно положень ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення №1-166/08 від 07.05.2008 року Третейського суду при товарній біржі «Південнобузька» яким було визнано договір купівлі продажу нерухомого майна від 25.04.2008 року, а саме квартира АДРЕСА_2, яка складається з: коридору 20-1, кімнати 20-2, кухні 20-3, санвузлу 20-4, загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним та було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, яка складається з: коридору 20-1, кімнати 20-2, кухні 20-3, санвузлу 20-4, загальною площею 27,6 кв.м., житловою 16,7 кв.м.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1315грн.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 202, 203, 215, 216, 217, 236, 653, 654, 1046, 1049, 1052, 1053 ЦК України, ЗУ «Про третейські суди», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 210, 389-4, 389-5 ЦПК України,-

Ухвалив:

Скасувати рішення №1-166/08 від 07.05.2008 року Третейського суду при товарній біржі «Південнобузька» яким було визнано договір купівлі продажу нерухомого майна від 25.04.2008 року, а саме квартира АДРЕСА_2, яка складається з: коридору 20-1, кімнати 20-2, кухні 20-3, санвузлу 20-4, загальною площею 27,6 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним та було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, яка складається з: коридору 20-1, кімнати 20-2, кухні 20-3, санвузлу 20-4, загальною площею 27,6 кв.м., житловою 16,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1315гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя: