УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

за участю представника позивача - Поддимая А.Б.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом, мотивуючи його тим, що 26 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № 20, згідно з яким останньому на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового використання було надано кредит у розмірі 2 644 000,00 доларів США з терміном погашення до 25 грудня 2012 року та сплатою щомісячних відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних.

За умовами вказаного кредитного договору позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірах та строки, що визначені сторонами при укладенні договору.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_9 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки № 16/08-Б, за яким останні передали в іпотеку банківській установі належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок літ. «В-5», загальною площею 6 422, 90 кв. м, житловою площею 2 856,00 кв. м, в якому розташовано 123 квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1.

З дозволу банку квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18, НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22 зазначеного житлового будинку було виведено з іпотеки та відчужено власником.

Відомості про іпотеку було внесено до Державного реєстру іпотек, реєстраційний № 7356523, що підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек від 09 червня 2008 року № 19045058.

Крім того, на відчуження предмета іпотеки було накладено заборону, реєстраційний № 7356237, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 09 червня 2008 року № 19044890.

Банк свої договірні зобов'язання за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20 виконав у повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_8 кредит у вищезазначеному розмірі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2010 року з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252,33 доларів США, а також судові витрати у справі.

Постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 11 листопада 2011 року та від 22 лютого 2012 року були відкриті виконавчі провадження ВП № 29965421, ВП № 31363558 про примусове стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вищезазначеної кредитної заборгованості.

Проте рішення суду боржниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 добровільно не виконується, а здійснені державним виконавцем виконавчі дії з примусового його виконання позитивних наслідків не дали.

На теперішній час основна заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20 складає 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945 грн 13 коп. нарахованої пені.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року, яке набрало законної сили, договір іпотеки № 16/08-Б, укладений 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був визнаний недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек та знято заборону на відчуження житлового будинку літ. «В-5», розташованого по АДРЕСА_1, який був предметом іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року зазначене вище рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б відмовлено.

Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмета іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек від 14 травня 2012 року № 36009183.

Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджується витягом з реєстру від 14 травня 2012 року № 36008860.

Однак, як стало відомо, боржниками була відчужена квартира НОМЕР_23 по АДРЕСА_1, власником якої за договором купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року стала ОСОБА_11, а потім на підставі договору купівлі-продажу від НОМЕР_2 грудня 2010 року - ОСОБА_7

02 квітня 2012 року ПАТ АБ «Укргазбанк» на адресу ОСОБА_7 як іпотекодавця була направлена письмова вимога-претензія щодо погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_8 за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20 у розмірі, пропорційному ринковій вартості придбаної ним квартири, та попередження про можливість звернення стягнення на належну йому квартиру, яка є предметом іпотеки, в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, однак ця вимога банку була залишена відповідачем без уваги.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2014 року в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та позичальником ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 20, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у розмірі 2 644 000,00 доларів США з терміном повернення до 25 грудня 2012 року та сплатою щомісячних відсотків за користування кредитними коштами у порядку та в розмірах, установлених у кредитному договорі, зі строком дії такого договору по 26 грудня 2013 року.

Пунктом 3.2.8 указаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки.

З метою забезпечення повного й своєчасного виконання позичальником боргових зобов'язань перед банком 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_8, ОСОБА_9, з іншої сторони, укладений договір іпотеки № 16/08-Б.

Відповідно до п. 2.1.1 цього договору предметом іпотеки є належний останнім на праві спільної сумісної власності багатоквартирний житловий будинок літ. «В-5», що знаходиться по АДРЕСА_1, загальною площею 6 422,90 кв. м, житловою площею 2 856,00 кв. м, усього на 123 квартири.

Відомості про іпотеку приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. були внесені до реєстру іпотек, на відчуження нерухомого майна накладено заборону.

Пунктами 3.1.5, 3.1.6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі одноразового чи неодноразового прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Позичальник ОСОБА_8 належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь банку 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252,33 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року № 20, рішення суду боржниками не виконано.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б визнано недійсним, виключено запис про іпотеку (реєстраційний номер 7356523) з Державного реєстру іпотек.

У період чинності зазначеного судового рішення спірну однокімнатну квартиру НОМЕР_23 у житловому будинку літ. «В-5» по АДРЕСА_1 було двічі відчужено: уперше - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року покупцю ОСОБА_11, вдруге - на підставі договору купівлі-продажу від НОМЕР_2 грудня 2010 року, укладеного між продавцем ОСОБА_11 та покупцем ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М. за реєстраційним номером 2355, номер правочину в Державному реєстрі 4292212.

24 січня 2011 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на придбану ним квартиру НОМЕР_23 у житловому будинку літ. «В-5» по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року вищезазначене судове рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання недійсним договору іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б, реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що, придбавши спірну квартиру, яка є складовою частиною житлового будинку, тобто предмета іпотеки, відповідач ОСОБА_7 відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st23> набув статусу іпотекодавця та має всі права та несе всі обов'язки за договором іпотеки № 16/08-Б, укладеним 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_9, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на вказану квартиру.

При цьому, відмовляючи у задоволенні заявлених ПАТ АБ «Укргазбанк» вимог, районний суд виходив із того, що придбана відповідачем квартира є його постійним місцем проживання, будь-якого іншого нерухомого майна (житла) у власності він не має, а тому на нього розповсюджуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що установивши, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б, укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк», з однієї сторони і ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з іншої сторони, було визнано недійсним і на підставі цього судового рішення запис про обтяження нерухомого майна (житлового будинку літ. «В-5», в якому розташовано 123 квартири, що знаходиться у по АДРЕСА_1) іпотекою виключено з Державного реєстру іпотек, а тому під час переходу права власності на спірну квартиру НОМЕР_23 у зазначеному житловому будинку до відповідача ОСОБА_7 спірна квартира предметом іпотеки не була та застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону <nau://ukr/898-15|st23> є помилковим.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 26 грудня 2013 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410, (втратив чинність 31 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Отже, ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Разом з тим слід звернути увагу на те, що банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, в той час як предметом іпотеки за договором іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б визначено не окремі квартири, а будинок № 31 в цілому (який складається зі 123 квартир), загальною оціночною вартістю 17 млн 70 тис. грн. Крім того, за погодженням сторін договору іпотеки з-під іпотеки виключено цілий ряд квартир будинку (26 квартир) без зміни попередньої вартості предмета іпотеки. Таким чином, слід належним чином встановити, яким чином співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю набутої квартири.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ст. 360-7 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не врахував зазначених норм матеріального права та на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав не застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону <nau://ukr/898-15|st23>, а також належним чином не встановив, яким чином співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю набутої квартири.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, рішення апеляційного суду необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік