У Х В А Л А

01 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М.., Рожин Ю.М.

секретар судового засідання Ковальчук Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду від 26 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства „Фідобанк" про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського міського суду від 26 травня 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог в розмірі 3206 доларів США.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права оскільки суд наклав арешт на невідомі які грошові кошти, в тому числі і на ті, на які накладати арешт заборонено.

Позивач намагається стягнути з неї половину грошових коштів, які він сплатив після розірвання шлюбу у 2012 році за кредитним договором, але автомобіль, у зв'язку із яким було взято кредит, позивач використовував виключно для власних потреб і, крім того, з нею проживають проживають двоє неповнолітніх дітей, народжених у шлюбі з ОСОБА_3, яких вона виховує та утримує.

Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - повернути заявнику.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1443/2015 Головуючий у 1 інстанції : Діонісьєва Н.М.

Доповідач : Григоренко М.П.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктів 2, 4 та 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 „ Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що по справі заявлено позовні вимоги на загальну суму 3206 доларів США і саме в межах цієї суми судом першої інстанції вжив заходи забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваної ухвали, оскільки при її винесені суд першої інстанції належним чином врахував докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Твердження відповідача про те, що в результаті накладення арешту на її конкретно не визначені грошові кошти, може призвести до порушення її прав, у зв'язку із арештом тих грошових коштів, які не підлягають арешту, на увагу не заслуговують, оскільки в такому випадку остання буде мати право оскаржити такі дій державного виконавця у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги вже стосуються самого суті спору, а не того процесуального питання на вирішення якого було винесено оскаржувану ухвалу.

Так як ухвала Рівненського міського суду від 26 травня 2015 року була постановлена із додержанням вимог закону, тому вона підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 110, 151, 218, 303, 307, 312, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.