АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5388/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Петренко Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Желепи О.В.

при секретарях Прохоровій В.С., Задорожному А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником за довіреністю ОСОБА_1, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення з:

- ОСОБА_2 1672 грн. матеріальної шкоди, 300000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_5 300000 грн. моральної шкоди;

- ПрАТ "СГ "ТАС" 5000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2011 року ОСОБА_2, керуючи належним ОСОБА_5 автомобілем, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, сина позивача, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП.

За фактом ДТП порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ "СГ "ТАС".

Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач зазначає, що у таку суму обійшлося поховання сина та придбання супутніх товарів, необхідних для обряду поховання. Документального підтвердження витрат позивач не має, проте зазначає, що такі витрати не потребують безумовного доведення, оскільки є звичайними витратами у таких обставинах, зокрема і з тих міркувань, що для особи, яка зазнала втрати рідної людини, підтвердження витрат є другорядним питанням.

Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач зазначає, що їй 79 років, втрата сина призвела до стійких душевних переживань, погіршення здоров"я. Окрім того, у зв"язку із втратою сина позивач також була позбавлена можливості догляду від її сина, з урахуванням свого похилого віку. Зазначає, що в неї залишилась дочка, проте остання є пенсіонером і також часто хворіє.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_2 7450 грн. моральної шкоди; з ПрАТ "СГ "ТАС" 2550 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням від 26 лютого 2015 року вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що справу розглянуто з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з заподіювала шкоди, суд першої інстанції неправильно встановив обставини матеріального стану ОСОБА_2, які можуть бути підставою для зменшення розміру відшкодування.

Посилається на необґрунтованість висновків суду щодо окремого проживання матері та сина для підтвердження витрат на поховання, обставин спричинення моральної шкоди, а також підставність виникнення права на такі відшкодування.

Посилається на те, що перед судом було заявлено клопотання про визнання обставин, якими позивач обґрунтовує розмір матеріальної шкоди, загальновідомими і суд, на переконання особи, яка подала апеляційну скаргу, повинен був постановити ухвалу за наслідками розгляду цього клопотання. Проте зазначене клопотання судом розглянуто не було, у зв"язку із чим просить на підтвердження цих обставин допитати свідка ОСОБА_7

Вказує, що судом безпідставно відхилено її заяву про відвід судді Петренко Н.О.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача ПАТ «СГ «ТАС» та відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з»явившихся осіб, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 1187 та 1200 ЦК України та виходив з того, що завдана матеріальна шкода не підтверджена документально, а також з того, що не знайшов свого підтвердження факт, що загиблий підтримував свою матір матеріально, оскільки проживав окремо.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2, суд першої інстанції з урахуванням обставин справи уважав, що позивачу завдано моральної шкоди на суму 10 000 грн., та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 7450 грн., з страхової компанії 2550 грн. відповідно до визначеного законом ліміту.

Підстав для покладення відповідальності на власника автомобіля відповідача ОСОБА_5, судом не установлено.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія не може, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається та установлено судом першої інстанції, що 14 жовтня 2011 року в м.Києві по вул. Шевцова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ФольксвагенДжета, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6, який після отриманих ушкоджень помер на місці ДТП.

Постановою слідчого СВ Шевченківського РУГУ МВС України в м.Києві від 15 жовтня 2011 року порушено кримінальну справу по факту дорожньо-транспортної пригоди за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

25 лютого 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №0000194 за ч.2 ст.286 КК України (2001) з приводу скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_6, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП.

Даними свідоцтва про народження ОСОБА_6 підтверджено, що його матір"ю є позивач по справі.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент пригоди була застрахована у ПрАТ "СГ "ТАС" на підставі Полісу №АА/6950525 (страхова премія сплачена 18 серпня 2011 року), із встановленим лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров»ю (на одного потерпілого) в розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) в розмірі 50000 грн., франшиза 0 грн.

З матеріалів справи також убачається, що ОСОБА_1 (сестра загиблого) виплачено АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в сумі 1500 грн. на відшкодування витрат, пов»язаних із похованням.

Звертаючись із вимогами про відшкодування матеріальних збитків, позивач пов»язує такі із витратами на поховання в сумі 1672 грн., а саме: копання та оформлення могили, церковний поховальний обряд, заупокійний сорокоуст, свічки церковні, квіти, вартість витрат на проїзд у таксі.

Відшкодування витрат на поховання врегульовано ст.1201 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов»язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам»ятника, ці витрати.

Вирішуючи позов в цій частині, суд першої інстанції помилково застосував правила ст.1200 ЦК України. Проте цією правової нормою врегульовані питання відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника певному колу конкретно визначених осіб, однак вимог на підставі цієї норми закону позивачем не заявлено.

Відшкодування витрат на поховання передбачено ст.1201 ЦК України, за змістом якої витрати на похованню відшкодовуються тій особі, яка такі витрати зробила.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження витрат на поховання і відмову в задоволенні таких вимог за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги в частині застосування ч.2 ст.61 ЦПК України відхиляються колегією суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Необхідність визнання факту загальновідомим виникає у випадку, якщо наявність або відсутність даного факту впливає на можливість та необхідність доведення обставин, що є підставою для вимог і заперечень сторін.

Відповідно до вимог закону доказуванню підлягає не факт наявності витрат на поховання, а розмір таких витрат, який не є конкретно установленим, в кожному конкретному випадку залежить від фактичних обставин, а відтак не може визнаватися загальновідомим фактом.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат на поховання позивачем не надано, а відомості з офіційних сайтів не підтверджують таких витрат, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальних збитків, проте рішення в цій частині підлягає зміні, а саме слід виключити посилання на ст.1200 ЦК України.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 цієї статті установлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (22.1). Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (22.3).

Відповідно до п.9.3 ст.9 цього Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого.

Таким чином, у правовідносинах між страховиком та страхувальником встановлений ліміт відповідальності страховика перед потерпілою особою за моральну шкоду, що спричинена страховиком, у розмірі не більше ніж 2550 грн.

Судом першої інстанції вірно установлено, що моральна шкода підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2 та ПАТ «Страхової групи «ТАС» в межах ліміту відповідальності.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що 10000 грн. є недостатньою сумою для відновлення втрат немайнового характеру, та уважає, що з урахуванням конкретних обставин справи, вимог розумності та справедливості таке відшкодування становить 30000 грн.

Відтак, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди підлягає 27450 грн., з ПАТ «СГ «ТАС» 2550 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного відхилення заяви про відвід судді Петренко Н.О. колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені в заяві обставини не є підставами для відводу (самовідводу) судді, які визначені ст. 20, 21 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальних збитків шляхом виключення посилання на ст.1200 ЦК України, а також скасування рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди, ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 27450 гривень.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником за довіреністю ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 лютого 2015 року в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальних збитків змінити, виключивши посилання на ст.1200 ЦК України.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 27450 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В. Желепа