Справа № 405/3824/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відповідач 1 та ОСОБА_3 відповідач 2, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування зазначивши, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

В ніч з 20 на 21 грудня 2013 року відповідач -1, який проживає у своїй квартирі на один поверх вище над позивачем, спричинив їй майнову шкоду шляхом залиття її квартири, з приводу чого власноручно написав позивачці розписку, відповідно до якої взяв на себе зобовязання у строк до 23.06.2014 року відшкодувати їй майнову шкоду у розмірі 15 000,00 доларів США.

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін, з відповідача на користь позивача, в рахунок відшкодування заподіяної відповідачем шкоди було стягнено кошти.

В ході виконання вказаного вище рішення суду, державним виконавцем встановлено, що відповідач належну йому квартиру АДРЕСА_2 подарував своїй доньці відповідачці - 2.

Вважаючи, що з причини укладення відповідачем - 1 на користь відповідача 2 договору дарування квартири, за рахунок якої вона розраховувала відшкодувати заподіяні відповідачем 1 збитки, позивач з даним позовом звернулася до суду.

Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та посилаючись на викладені в позовній заяві вимоги просив позов задовольнити.

Представник відповідача - 1 у судове засідання з`явилася, надала пояснення, згідно з якими позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити.

Відповідач 2 у судове засідання не зявилася, проте на її адресу неодноразово направлялися судові повітки.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до договору дарування від 07 травня 2012 року, позивач отримала від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в дарунок квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з Державного реєстру правочинів від 07.05.2012 року.

У відповідності до витягу про Державну реєстрацію прав від 25.05.2012 року, позивач є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання акту затоплення від 21.12.2013 року та розписки від 23.12.2013 року про зобовязання відшкодувати матеріальні збитки недійсними, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнено матеріальну шкоду в сумі 192 389,67 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн., а також судові витрати.

Згідно з постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_7, на підставі виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 13.02.2015 року виконавчого листа про стягнення з відповідача - 1 на користь позивача коштів, 17.02.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП № 46527219, згідно з яким відповідач у строк до 24.02.2015 року зобовязаний був виконати вказане вище рішення суду у добровільному порядку.

В процесі виконання рішення суду, держаним виконавцем було встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.02.2015 року, відповідач 1 подарував належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 своїй доньці відповідачу 2, що підтверджується договором дарування № 390 від 06.06.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на положення статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на п. 5 ч. 1 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та стверджував, що відповідач - 1 укладаючи договір дарування квартири на користь відповідача 2 не мав мети відчужити квартиру реально, оскільки не знімався з реєстраційного обліку з вказаної квартири та продовжував в квартирі проживати, з чим суд не погоджується, оскільки згідно з договором дарування № 390 від 06.06.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_2 подарував (безоплатно передав) у власність, а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру за № 6, що знаходиться у будинку за № 66/44, що розташована по вулиці Тімірязєва у місті Кіровограді.

Під час розгляду справи представником позивача не було доведено недійсності договору дарування з підстав передбачених ст. ст. 229 234 ЦК України, згідно з якими могли б наступити правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, обману, насильства, у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, під впливом тяжкої обставини, фіктивного правочину.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є не фіктивним, а удаваним (ст. 235 зазначеного Кодексу).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору дарування квартири сторони дійшли згоди, що під час нотаріального посвідчення цього договору Дарувальник передав Обдарованій ключі від квартири, а обдарована прийняла їх від Дарувальника. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири від Дарувальника Обдарованій.

На підставі зазначених норм матеріального права та з урахуванням повно і всебічно зясованих обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 154, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування відмовити повністю.

Вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року заходи забезпечення позову, відповідно до якої накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 скасувати. Зняти арешт з належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко