Провадження № 2/344/793/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретарів Іванова О.В., Орнат Л.І.

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування збитків заподіяних злочином та виконання зобовязань передбачених договором добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та додаткового стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 92 759 грн. 14 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2013р. він потрапив у ДТП, внаслідок чого отримав перелом чотирьох ребер, перелом правої руки, тріщини колінних чашечок, закриту черепно-мозкову травму, множинні забійні рани. Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 29.10.2013р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в СК «Галицька». Він звертався із заявою до страхової компанії про здійснення виплати страхового відшкодування за даним страховим випадком та надав всі наявні і необхідні документи, що підтверджують понесені витрати та спричинену моральну шкоду.

11.01.2014р. позивач подав до відповідача заяву про уточнення суми страхового відшкодування і надав документи, що підтверджують понесені збитки та моральну шкоду. Загальна сума страхового відшкодування за даним страховим випадком становить 112 017 грн. 60 коп.

05.05.2014р. відповідачем надіслано грошовий переказ страхове відшкодування в сумі 19 258 грн. 46 коп., з яких при отриманні цього страхового відшкодування знято один процент в сумі 192 грн. 59 коп. Після отримання цієї суми страхового відшкодування він направив відповідачу претензію про виплату всієї суми страховки, однак відповіді не отримав, тому звернувся в суд та просив зобовязати відповідача виконати зобовязання, передбачені договором добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу та додатково стягнути належну суму страхового відшкодування за зазначеним страховим випадком в сумі 92 759 грн. 14 коп.

20 лютого 2015 року представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимоги та просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 68 169 грн. 31 коп., з яких моральна шкода становить 5000 грн із розрахунку 5% від суми ліміту відповідальності за шкоду заподіяну (спричинену) життю та здоровю потерпілого, яка згідно страхового полісу становить 100 000 грн. та 63 169 грн. 31 коп. матеріальні витрати, із яких 45 957 грн. 65 коп. відшкодування витрат понесених в звязку з перебуванням на лікуванні як приватному підприємцю, 32 000 грн. вартість знищеного автомобіля та газової установки, 1800 грн. витрачених на оплату евакуатора для доставки пошкодженого автомобіля з місця ДТП до місця зберігання, 2055 грн. 10 коп. витрат повязаних з лікуванням та доставку до лікувального закладу, 615 грн. 02 коп. витрати повязані з проведенням медичних консультацій (а.с.92).

В судовому засіданні 26 травня 2015 року представник позивача знову уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 68 357 грн. 50 коп., із яких: 60 631 грн. 84 коп. сума відшкодування відповідно до ст.24.2 Закону України; 1800 грн. витрати на евакуатор; 2670 грн. 12 коп. витрати понесені на лікування, консультації, переїзд до медичного закладу; 3 255 грн. 54 коп. (5% від суми страхового відшкодування) моральна шкода (а.с.122).

В судовому засіданні 26 травня 2015 року та 30 червня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 26 травня 2015 року, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26 травня 2015 року позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з мотивів викладених в запереченнях від 17 лютого 2015 року (а.с.94-96) та від 30 червня 2015 року (а.с.126-128).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому також відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України.

Судом встановлено, що 13.07.2013р. на автодорозі М-11 Львів-Шегині мала місце ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 29.10.2013р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.4-5)

Як вбачається з ОСОБА_1 № АС/3088887 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 17.06.2013р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована ПрАТ СК «Галицька» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000грн., життю та здоровю потерпілого 100000грн. (а.с.3).

Внаслідок ДТП позивач перебував на лікуванні 77 днів, що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с.8-9).

11 січня 2014 року позивач звернуся до відповідача із заявою про уточнення суми страхового відшкодування (первісної заяви про виплату страхового відшкодування позивачем суду не надано), 10 березня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про додаткове уточнення суми страхового відшкодування (а.с.25, 26).

Як вбачається із виписки з рахунку позивача (а.с.28) 30.04.2014р. ПрАТ СК «Галицька» було проведено виплату страхового відшкодування по страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, повязану з лікуванням потерпілого, відповідно до якого ОСОБА_3 перераховано 19 248 грн. 46 коп. Згідно розрахунку (а.с.61) позивачу відшкодовано: 4 129 грн. 20 коп. мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду повязану з лікуванням; 206 грн. 46 коп. моральну шкоду (5% від розміру страхової виплати за шкоду життю та здоровю) та згідно розрахунку (а.с.91) позивачу відшкодовано 14 913 грн. шкоду повязану з пошкодженням транспортного засобу.

Представник позивача вказує, що позивачу не відшкодовано шкоду в розмірі 60 631 грн. 84 коп. відповідно до ст. 24.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 24.2 вказаного Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя, але не більше 120 днів.

Позивачу така виплата відповідачем була проведено на підставі документів які були надані позивачем.

Доказів того, що позивач надавав відповідачу докази того, що він є приватним підприємцем, а також копії декларацій про його дохід за попередній рік та рік коли трапився страховий випадок, представник позивача суду не надав.

Копії первинної заяви позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування із зазначенням додатків позивачем суду не надано.

Із заяви від 11 січня 2014 року та 10 березня 2014 року не вбачається, що позивач надавав відповідачу копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та довідку про доходи, декларацію.

А тому відповідач правомірно здійснив виплату позивачу з врахуванням мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідачем правомірно відшкодовано моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Що стосується відшкодування витрат на лікування, то відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя.

В результаті ДТП позивач отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта (а.с.6-7).

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясуванню обставин справи суд роз'яснив представнику позивачу про надання письмового розрахунку понесених позивачем затрат на лікування і підтвердження їх медичним закладом, однак належних та допустимих доказів понесених витрат позивачем суду не надано.

Представлені позивачем чеки (а.с.12-14) не підтверджують необхідність таких затрат у зв'язку з лікуванням та не підтверджені документально відповідним медичним закладом, а тому безпідставною є вимога про відшкодування 2670 грн. 12 коп. витрат понесених на лікування, консультації, переїзд до медичного закладу.

Що стосується вимоги про відшкодування витрат на послуги евакуатора, то відповідно до ст. 29 Закону України «Про страхування», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідачем відшкодовано позивачу витрати повязані з пошкодженням транспортного засобу (а.с.91).

Доказів того, що позивач поніс витрати у розмірі 1800 грн. на оплату послуг евакуатора позивачем суду не надано. Договір (а.с.17) та акт виконаних робіт (а.с18), не є належним доказом понесення витрат.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 22, 23, 24, 24-1, 24-2, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.29 Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 1187 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ч. 1 та 4 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» про стягнення суми страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 01 липня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.