АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/800/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 72 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2011 року у справі за заявою прокурора Кам'янського району в інтересах Вербівської сільської ради Кам'янського району про визнання спадщини відумерлою і передачу майна у власність територіальної громади , -

в с т а н о в и л а :

21 березня 2011 року прокурор Кам'янського району в інтересах Вербівської сільської ради Кам'янського району звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою і передачу майна у власність територіальної громади, посилаючись, що проведеною прокуратурою району перевіркою встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, жителька с. Вербівка Кам'янського району Черкаської області, що підтверджується даними актового запису про смерть № 10 від 12 березня 1996 року. Після її смерті на території Вербівської сільської ради Кам'янського району відкрилася спадщина. Згідно даних сертифікату на земельну частку (пай) ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 3,38 га, розташована на території Вербівської сільської ради Кам'янського району. Прокурор вказує, що спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк до Кам'янської державної нотаріальної контори не зверталися. Тому прокурор в інтересах сільської ради звернувся до суду із даною заявою та просив визнати спадщину, що складається із земельної ділянки (паю) площею 3,38 га, вартістю 50668,80 грн., яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, відумерлою та передати у власність територіальної громади с. Вербівка Кам'янського району в особі Вербівської сільської ради Кам'янського району земельну ділянку площею 3,38 га вартістю 50668,80 грн.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2011 року заяву задоволено, визнано спадщину - земельну ділянку площею 3,38 га, розташовану в адміністративних межах Вербівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, відумерлою.

Передано земельну ділянку площею 3,38 га, розташовану в адміністративних межах Вербівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у власність територіальної громади с. Вербівка Кам'янського району Черкаської області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6, який не приймав участі у розгляді справи, оскаржив рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення незаконне та необґрунтоване, винесено з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2011 року та ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні заяви прокурора Кам'янського району в інтересах Вербівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, прокурора, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви прокурора, який звернувся в інтересах Вербівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, суд послався на ч. 1 ст. 1277 ЦК України та виходив із того, що спадщину після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у встановленому законом порядку ніхто не прийняв, а тому у відповідності до ч. 3 вказаної статті її належить передати у власність територіальної громади с. Вербівка Кам'янського району.

Однак, з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки на рішення суду подано апеляційну скаргу особою, яка не приймала участі в розгляді справи, але є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7 згідно заповіту, ним отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай, який належав померлій ОСОБА_7, тому судом першої інстанції не було враховано відповідні норми матеріального та процесуального права, які регламентують розгляд даної категорії справ, так суд прийшов до помилкового висновку, задовольнивши заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та Глави 9 розділу ІV ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 03 липня 1996 року на підставі рішення Кам'янської районної державної адміністрації Черкаської області № 209 від 03 червня 1996 року ОСОБА_7 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 004953, яка перебувала у колективній власності КСГП СС «Промінь», розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), який зареєстровано в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Вербівській сільській раді Кам'янського району за № 352 від 03 липня 1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується даними актового запису та свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 12.03. 1996 року.

Згідно інформації Кам'янської державної нотаріальної контори Черкаської області від 01 квітня 2011 року № 156/01-16 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, 10 січня 2001 року за реєстром № 33 видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту на ім'я ОСОБА_6 на майновий пай. На право на земельну частку (пай) або земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину не видавалося, так як відомості про наявність спадкоємців по закону в спадковій справі відсутні ( а.с.9).

Прокурор, звертаючись 18 березня 2011 року до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачі майна у власність територіальної громади, посилався на те, що спадкоємці ОСОБА_7 за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк до Кам'янської державної нотаріальної контори Черкаської області не зверталися. Таким чином, на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця ніхто з його спадкоємців не претендує.

Однак, прокурором та судом першої інстанції не звернуто належної уваги, що навіть із даних інформації державного нотаріуса від 01 квітня 2011 року вбачається, що було видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту і відкрито спадкову справу, що також вбачається із доданих до апеляційної скарги ОСОБА_6 матеріалів, про те що 07 березня 1996 року секретарем Вербівської сільської ради посвідчено заповіт на земельну ділянку та майновий пай ОСОБА_7, які померла заповідала ОСОБА_6 ( а. с. 21).

10 січня 2001 року державним нотаріусом Кам'янської державної нотаріальної контори Черкаської області видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту, згідно якого, спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з майнового паю в сумі дві тисячі сімдесят одна гривня, що знаходиться в сільськогосподарському виробничому кооперативі «Промінь» с. Вербівка Кам'янського району та належало ОСОБА_7, померлій, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі довідки № 239, виданої СВК «Промінь» 19 грудня 2000 року. На земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину не видавалось спадкоємцеві по заповіту.

Апелянт ОСОБА_6, звертаючись до суду із даною апеляційною скаргою, вважаючи свої спадкові права порушеними даним рішенням суду, посилався на те, що він виявив бажання дооформити спадщину, однак йому стало відомо, що всупереч тому факту, що ним прийнята спадщина за заповітом, земельна ділянка площею 3,38 га визнана судом відумерлою та передана у власність територіальній громаді села Вербівка Кам'янського району оскаржуваним рішенням суду від 06 квітня 2011 року.

Крім того, колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норми матеріального права, оскільки судом помилково застосовано норми ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за законом чи заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Вимоги даної норми закону застосовуються лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 01 січня 2004 року ( ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України)

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, а саме відповідні правові норми ЦК УРСР, які не передбачали визнання спадщини відумерлою.

Згідно до абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила статті 1277 цього Кодексу про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Вищий спеціалізований суд України в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що з метою єдності право застосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст.555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст.1277 ЦК), правила абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким із спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч.2 ст.1277 ЦК та абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року.

Відповідно до спадщини, яка відкрилася до вказаного строку, діють положення ст. 555 ЦК УРСР про перехід спадщини до держави, згідно яких спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави у визначених цією статтею ЦК УРСР випадках, в тому числі і у разі, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини, а представництво інтересів держави здійснюють визначені відповідним законом органи.

Отже, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув і помилково застосував до правовідносин у справі закон, який не поширюється на ці правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки прокурор в інтересах держави в особі сільської ради звернувся до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу у власність територіальної громади земельної ділянки, що відкрилась до 1 липня 2003 року, посилаючись як на правову підставу своїх вимог на положення статті 1277 ЦК України, то така заява не може бути задоволена, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення про задоволення заяви прокурора про визнання спадщини відумерлою, яка відрилась після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнання права власності на земельну ділянку за територіальною громадою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки при ухваленні даного рішення судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України це є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви прокурора.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 06 квітня 2011 року у справі за заявою прокурора Кам'янського району в інтересах Вербівської сільської ради Кам'янського району про визнання спадщини відумерлою і передачу майна у власність територіальної громади скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви прокурора Кам'янського району в інтересах Вербівської сільської ради Кам'янського району про визнання спадщини відумерлою і передачу майна у власність територіальної громади.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :