Справа №481/1787/14-ц 20.07.2015 20.07.2015 20.07.2015
Провадження №22-ц/784/1827/15 Головуючий у 1 інстанції Уманська О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

20 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Приватно-орендного підприємства «ЛАН» ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року, постановлену на вирішення заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Приватно-орендного підприємства «ЛАН» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, -

у с т а н о в и л а :

10 вересня 2014 року ОСОБА_2 пред'явила позов до Приватно-орендного підприємства «ЛАН» (далі ПОП «ЛАН»), який обґрунтувала наступним.

Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серія МК № 050238 та серія МК № 050237, виданих на підставі розпорядження Новобузької райдержадміністрації від 26 липня 2004 року № 776-р, вона та її чоловік, ОСОБА_4, відповідно, отримали у власність дві земельні ділянки площею по 6,37 га кожна в межах території Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області.

03 вересня 2004 року між нею, її чоловіком з одного боку та ПОП «ЛАН» з другого боку було укладено два договори оренди зазначених земельних ділянок строком дії в 10 років.

Обидва договори були зареєстровані, набрали чинності і стали обовязкові до виконання сторонами.

Після смерті чоловіка, вона успадкувала належну тому земельну ділянку, ставши її законною власницею.

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до ПОП «ЛАН» з заявою, в якій попередила підприємство, що з 03 вересня 2014 року, після закінчення терміну дії договору, вона буде сама обробляти земельні ділянки, у звязку з чим просила повернути їх відповідно до умов договору.

Проте відповідач їй в цьому відмовив, пославшись, що оренда закінчується не з дня укладення договору, а з дня його державної реєстрації, яка відбулася 02 вересня 2005 року, а відповідно земля, підлягає поверненню 02 вересня 2015 року.

Посилаючись на те, що перебіг строку дії договорів розпочався саме 03 вересня 2004 року, а закінчився 03 вересня 2014 року, позивач просила витребувати належні їй земельні ділянки з чужого незаконного володіння за судовим рішенням.

02 червня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку площею 6,37 га, що належить позивачці.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року цю заяву було задоволено.

ПОП «ЛАН» подало на ухвалу апеляційну скаргу, в якій просило її скасувати та постановити нову, про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд постановив її без додержання норм процесуального законодавства, а заяву про забезпечення позову, разом з виділеними матеріалами повернути до суду 1 інстанції для повторного її вирішення.

Постановляючи оскаржену ухвалу про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що протилежне може утруднити або, взагалі, зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх не зовсім вірними, обґрунтованими й законними.

Дійсно, відповідно до статей 151-154 ЦПК України, пунктів 1-4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання норм чинного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд у разі необхідності, на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, може забезпечити позов, застосувавши один або декілька видів забезпечення.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, де повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільно-процесуальне законодавство передбачає, різні види забезпечення позову, зокрема, він може забезпечуватися:

- накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

-забороною вчиняти певні дії;

-встановленням обовязку вчинити певні дії;

-забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

-зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов право власності на це майно або про виключення його з опису;

-зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа;

-передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

При цьому, у разі необхідності суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, вимоги ОСОБА_2 носять майновий характер і стосуються повернення у її приватну власність, переданої за договором оренди, строк дії якого, як на її думку, сплив ще 03 вересня 2014 року, належної їй, а не відповідачеві, земельної ділянки.

Відповідач такого права за нею не визнає і вважає, що зазначений договір діє до 02 вересня 2015 року, і, до того часу він має право і бажає користуватися орендованою землею.

У звязку з цим, заявник вважає, що той може намагатися відтягнути передачу належної їй земельної ділянки, й продовжувати її використовувати і далі, або передати в суборенду іншій особі.

Будь-якими доказами такі твердження представника позивача по даній справі відповідач не заперечив, зосередившись лише на буквальному правовому обґрунтуванні правомочностей орендаря, а тому, за таких обставин, і з метою забезпечення в майбутньому у разі доведеності названих вимог позивача, суд мав право забезпечити позов.

Дійсно, невжиття заходу забезпечення позову може утруднити чи, взагалі, зробити неможливим виконання рішення суду по даній справі.

Оскільки такої ж думки був і районний суд, то, в названій частині з оскарженою ухвалою можна було б погодитися.

Проте, вибираючи вид забезпечення позову ні представник позивача, ні суд не звернули уваги на те, що для даних правовідносин накладення арешту на належні позивачеві земельну ділянку, суперечило б п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, за яким арешт накладається лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За такого, бажаний стороною позивача вид забезпечення позову не міг бути застосований у даній справі, а, оскільки заяви про застосування іншого виду забезпечення позову у справі немає, то апеляційна інстанція позбавлена можливості виправити наведений вище недолік і застосувати інший вид забезпечення.

У звязку з цим оскаржена ухвала підлягає скасуванню, а виділені матеріалі - поверненню до суду 1 інстанції для повторного вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову.

При новому розгляді заяви суду слід уточнити у заявника спосіб забезпечення, обставини, які необхідні для його застосування і в залежності від встановленого, вирішити заяву по суті.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватно-орендного підприємства «ЛАН» задовольнити частково.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року скасувати.

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення її позову до Приватно-орендного підприємства «ЛАН» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння разом з виділеними матеріалами повернути до суду 1 інстанції для повторного вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: