АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2217/15 Головуючий І інстанції -
Справа: 621/2096/14-ц Бережна Н.М.
Категорія: кредитні Доповідач - Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючогосудді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової І.Г., Колтунової А.І.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Вельковського Станіслава Володимировича на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а

25.07.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4про звернення стягнення на предмет застави, в якому зазначено, що 28.02.2008 року між ЗAT«ОТП Банк», яке в подальшому перейменовано на ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CL-705/135/2008, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 55485 доларів США на купівлю автомобіля марки Mercedes-BenzVito 111 CDI строком до 26.02.2015 року зі сплатою процентів у порядку та у розмірах, встановлених у Кредитному договорі. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача перед Банком за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір застави № PCL-705/135/2008. відповідно до якого предметом застави було встановлено легковий автомобіль Mercedes-BenzVito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, білого кольору, кузов НОМЕР_2, тип - пасажирський-в, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4, видане ВРЕР № 1 ГУМВС України м. Харків 26.02.2008 року.

В подальшому, керуючись нормами цивільного Закону України та на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року і Договору відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, Банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за Кредитним договором і Договором застави, укладеним між Банком та ОСОБА_4

В порушення умов Кредитного договору та норм права ОСОБА_4 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним договором від 28.02.2008 року, у зв'язку з невиконанням нею своїх зобов'язань, складає 3000137 грн. 06 коп. Пунктом 6.4 Договору застави закріплено, що звернення стягнення на предмет застави заставодержателя може здійснюватися, зокрема, шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи вимоги законодавства, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за зазначеним Кредитним договором шляхом визнання за позивачем права продажу будь-якій особі - покупцю предмета застави за Договором застави від 28.02.2008 року, а саме: легкового автомобілю Mercedes-BenzVito111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, білого кольору з наданням всіх повноважень продавця, за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу; Передати предмет застави в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період його реалізації з метою збереження предмета застави; Витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмета застави стягнути з відповідача; Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору.

У судовому засіданні представник позивача Вельковський С.В. на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Представник відповідача - адвокат Орел В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», вказуючи на те, що подані позивачем документи не відповідають вимогам законодавства та не можуть вважатися достовірними, з огляду на наступне. Стверджуючи, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» придбало право вимоги до ОСОБА_4 за договором кредиту та договором застави, позивачем надано копії договорів, в жодному з яких предметом договору не є права вимоги саме за договорами з ОСОБА_4 Додані аркуші паперу, підписані ОСОБА_6, не є витягами з договорів між юридичними особами, тим більше з договору, посвідченого нотаріально, а тому не можуть вважатися належними документами на підтвердження обставин, викладених у позові. Зазначаючи, що заборгованість відповідача, в рахунок якої має бути звернено стягнення на предмет застави, становить 50200,69 доларів CША за кредитом, 7139,02 доларів США по відсоткам за користування кредитом, а також пеня у розмірі 2354946, 28 грн. позивачем надано суду недостовірну інформацію. Так, є таке, що набрало законної сили рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18.07.2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 суму заборгованості за цим же кредитом у розмірі 50200,68 доларів США, 7139,02 доларів США по відсоткам та 1 675 968,31 грн. пені. Погашення цієї стягнутої суми відбувається в порядку, визначеномуЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, як вважає представник відповідача, заставодержатель може пред'явити вимоги про звернення стягнення на предмет застави лише для задоволення своїх подальших вимог. Звернення стягнення на предмет застави разом із стягненням грошової суми буде являтися подвійним стягненням за одним і тим же договором. Крім того, у позові однією з вимог є надання ряду повноважень позивачу як продавцю, хоча відповідно до Закону, суд визначає лише спосіб звернення стягнення, а також вимога про стягнення з відповідача витрат на реалізацію та збереження предмета застави, які суд взагалі не має змоги визначити.

Вважав, що окрім вказаного, позов не може бути задоволений внаслідок порушення позивачем процедури оформлення своїх прав як заставодержателя та недотримання процедури звернення стягнення на заставлене майно. Оскільки, по-перше, позивачем так і не було зареєстровано своє право застави, по-друге, позивач намагається здійснити стягнення на предмет застави з порушенням права заставодержателя з вищим пріоритетом. Таким чином, позовні вимоги фактично спрямовані на припинення публічного обтяження, однак, в силу ст. 41 Закону публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу з дня набрання ним законної сили. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п'яти днів із дня його припинення. Обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу. Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов'язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження. На підставі викладеного, Орел В.В. просив відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не повністю відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Ухвалюючи рішення у справі та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права на задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, так як ним не дотримані вимоги щодо процедури звернення на таке майно, що передбачені Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 28 лютого 2008 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала в кредит 55485 доларів США на придбання автомобіля Mercedes-BenzVito111 CDI. В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором цього ж дня між цими ж сторонами було укладено договір застави.

Районним судом достовірно встановлено і з цим погоджується судова колегія, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на законних підставах придбало право вимоги як за кредитним договором, так і за договором застави.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до норм ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Пунктом 6.4 Договору застави автотранспортного засобу, що укладений 28.02.2008 року між сторонами, встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Умовами зазначеного пункту встановлено, що заставодержатель має право на власний розсуд обрати один з позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання боржником фактичних вимог заставодержателя; продаж заставодержателем предмета застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Із змісту роз'яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ).

Таким чином, судова колегія вважає, що вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо звернення стягнення на автомобіль Mercedes-BenzVito 111 CDI, що є предметом застави, у спосіб, обраний самим позивачем, обґрунтовані та узгоджуються з нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні таких вимог позивача, районний суд вважав, що ним порушений порядок процедури звернення, що передбачений ст.ст.14, 24, 25, 38, 39 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а саме: не зареєстрував своє право застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не повідомив кредиторів з вищим пріоритетом обтяження про початок процедури звернення стягнення на предмет застави, не дотримався рівня пріоритету свого обтяження.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду не грунтується на нормах Закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

За приписами ст.ст. 22, 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження,одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Право заставодержателя на вибір способу звернення стягнення на предмет застави також передбачений п.6.4 Договору застави від 20.02.2008 року.

Як свідчать матеріали справи, єдиним обтяжувачем із зареєстрованим публічним пріоритетом було ВДВС Зміївського районного управління юстиції на підставі постанови про накладення арешту та заборони на його відчуження від 30.11.2009 року, термін дії якого закінчився 03 грудня 2014 року. Судом встановлено, що відкрите вищезазначене виконавче провадження на виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області № 2-1368 про накладення арешту на вказаний автомобіль. Однак, 03.12.2009 року виконавче провадження було закінчено на підставі ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція) та в послідуючому знищено.

05.12.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зареєструвало своє приватне обтяження.

Державний реєстр обтяжень рухомого майна містить також відомості про приватне обтяження автомобіляMercedes-BenzVito 111 CDI, що належить на праві власності ОСОБА_4, ЗАТ «ОТП Банк» від 29.02.2008 року за договором застави від 20.02.2008 року.

Таким чином, порушень процедури звернення стягнення на заставне майно, передбаченої положеннями Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", в діях ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судова колегія не вбачає.

Висновки районного суду щодо неповідомлення заставодержателем всіх обтяжувачів про початок судового провадження про звернення стягнення на предмет застави в даному випадку є формальними та такими, що не базуються на конкретних обставинах справи.

Заперечуючи проти задоволення позову в районному суді, а також проти задоволення апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_4 посилався на той факт, що існує судове рішення, що набрало законної сили, яким заборгованість за кредитним договором у розмірі50200,68 доларів США, 7139,02 доларів США по відсоткам та 1 675 968,31 грн. пені вже стягнута, а тому звернення стягнення на предмет застави буде подвійним стягненням.

Як свідчать роз'яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Доказів того, що вищезазначене рішення суду виконане повністю або частково стороною відповідача суду не надано, а тому заперечення представника ОСОБА_4 в цій частині судова колегія вважає необґрунтованими, та такими, що не заслуговують на увагу.

Разом із тим, судова колегія відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат, пов'язаних із збереженням та реалізацією предмета застави, оскільки вони не конкретизовані та не підтверджені будь-якими належними доказами.

Вимоги в частині передачі предмета застави позивачу на період його реалізації з метою збереження предмета застави, на думку судової колегії, також задоволенню не підлягають, так як такі умови звернення стягнення на предмет застави не передбачені ані Законом, ані умовами договору, а позивачем доказів відповідної необхідності суду не надавалось.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України як таке, що ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з зазначених вище підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Вельковського Станіслава Володимировича задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 28 лютого 2008 року №CL-705/135/2008 в розмірі 3000137,06 гривень шляхом визнання за Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету застави за договором застави від 28 лютого 2008 року № PCL-705/135/2008, а саме: легкового автомобіля Mercedes-BenzVito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_2, тип - пасажирський, з наданням усіх повноважень продавця за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час продажу.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -