Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Панька В.Ф., Мацунича М.В.

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ТОВ «Підзамок» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Підзамок» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості та зустрічним позовом ТОВ «Підзамок» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2Є звернулась до суду з позовом до ТОВ «Підзамок» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що згідно рахунку з боку ТОВ «Підзамок» заборгованість по квартплаті за адресою : вул. Нахімова,1/52, м. Ужгород становить 1841,90 грн. з травня 2011року. Ця заборгованість фактично існує понад 3 роки і являється безнадійною. Причина несплати було те, що батько позивачки ОСОБА_4, який був власником квартири і з яким укладено договір помер 31.10.08 р. Новий договір між відповідачем і позивачем не укладено по сьогоднішній день, квитанції про заборгованість не отримувала. Позивач зазначає, що заборгованість яка виникла у травні 2011 року обєктивно існує і може бути списана, строк позовної давності для її стягнення минув. Просила задоволити позовні вимоги повністю та списати з особового рахунку по квартирі за вказаною адресою безнадійну заборгованість по квартплаті за комунальні послуги у розмірі 1841,90 грн.

ТОВ «Підзамок » звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Мотивований тим, що твердження ОСОБА_2 про відсутність між нею і ТОВ «Підзамок» укладеного договору є безпідставним, оскільки вказана квартира знаходилась в її фактичному користуванні та володінні, жодних претензій про зміну умов договору від неї не надходило. Зазначає, що позивачка за первісним позовом, є власником 3/5 квартири,всі платежі власники квартири сплачують порівну, однак остання свої обовязки в період із квітня 2011 року по січень 2015 року умисно не виконувала. Станом на 01.01.15р. поточна заборгованість по оплаті компослуг 1930,84 грн. Вказує, що особовий рахунок №6634 від 02.08.07р. за яким нарахована заборгованість закріплений за квартирою,тобто обовязок сплати за споживчі компослуги лежить на поточному власнику приміщення. Тому просило стягнути із ОСОБА_2 на їх користь заборгованість у розмірі 1930,84 грн. та судовий збір.

Рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ТОВ «Підзамок » оскаржив це рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічну позовну заяву задовільнити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права.

Представник апелянта в судове засідання не явився, про причину неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено відповідними розписками. Тому суд розглянув справу у його відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник позивачки по первісному позову вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що заборгованість по квартплаті за адресою: вул. Нахімова,1/52 в м. Ужгород Закарпатської області становить 1841,90 грн. з травня 2011 року. Зустрічний позов предявлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в січні 2014 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності. При цьому суд керувався вимогами Податкового кодексу України та Положенням /стандартом/ бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» при визначенні безнадійної заборгованості, а також відповідними статтями ЦКУ щодо позовної давності.

Однак з такою мотивацією задоволення позову та відмови у задоволенні зустрічного позову не можна погодитись на підставі наступного.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відносини між сторонами по справі не стосуються податків або зборів і тому застосування ПКУ для вирішення даної справи є невірним.

Що ж стосується застосування Положення /стандарту/ бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» для визначення безнадійної заборгованості, то відповідно до п.2 норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Відповідно до п.4 Положення безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

Однак при вирішенні питання про застосування строку позовної давності слід виходити з вимог норм ЦК України, якими врегульовано це питання. Зокрема, з вимог ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється в три роки та вимог ч.3 ст.267 ЦК України, відповідно до якої позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі.

По справі встановлено, що останній платіж за спожиті житлово-комунальні послуги відбувся 27 травня 2011 року. Після цього оплата за ці послуги позивачкою, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 не проводилась.

Відповідно до ст.ст. 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості; споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом /п.5 ч.3 ст.20 Закону/.

Несплата за житлово-комунальні послуги є триваючим правопорушенням. Тобто, несплата позивачкою по первісному позову за ці послуги почались після 27 травня 2011 року і тривала до 01.01.2015 р. Сума заборгованості за цей період становить 1930,84 грн. Строк позовної давності по даній категорії справ вираховується зворотно від часу заявлення позову. Відповідно, три роки слід вираховувати з часу звернення до суду із зустрічним позовом відповідача по первісному позову, тобто з 27 січня 2015 /час звернення до суду із зустрічним позовом/. Цим строком охоплюється період з 28 січня 2012 р. по 27 січня 2015 р. Тому саме за цей період слід стягнути суму заборгованості з відповідачки по зустрічному позову, оскільки її представник в суді першої інстанції заявляв про застосування строку позовної давності /а.с.63/. Сума заборгованості за цей період становить 1600,92 грн /36 х 44.47/.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До зустрічної позовної заяви додано видатковий касовий ордер №179, згідно якого адвокату ОСОБА_5 оплачено 1 тис. грн. позивачем по зустрічному позову за представлення його інтересів. Однак розрахунку таких витрат не надано, що є підставою для відмовити у задоволенні цих вимог.

Судовий збір, сплачений по справі позивачем по зустрічному позову, підлягає стягненню з позивачки по первісному позову відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,309,315 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Підзамок» задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Підзамок» про списання суми безнадійної дебіторської заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ТОВ «Підзамок» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Підзамок» 1600,92 грн. заборгованості за комунальні послуги та 365,4 грн. судового збору.

В задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: