АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6167/15 Справа № 190/349/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

16 червня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей П»ятихацької районної державної адміністрації про виселення

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення П»ятихацького районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей П»ятихацької районної державної адміністрації про виселення та просив суд виселити ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири № 12 по вул. Мічуріна м. Пятихатки Дніпропетровської області (а.с. 3-4).

Рішенням П»ятихацького районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено (а.с.77-79).

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.80-84).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNJPGL00001955, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитної лінії у розмірі 25 938,50 доларів США з кінцевим терміном повернення до 30.04.2028 року (а.с.6-9).

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 30.04.2008 року укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Згідно рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2012 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № DNJPGL00001955 від 30 квітня 2008 року, яка складає 345 726 гривень 94 копійки на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству комерційний банк ПриватБанк на продаж предмета іпотеки вищевказаної квартири (а.с.13-14).

У зв'язку з ухваленням даного рішення ПАТ КБ «Приватбанк» надіслало ОСОБА_2 повідомлення з вимогою у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити разом з усіма зареєстрованими особами квартиру яка є предметом іпотеки (а.с.15), яке було повернуто на адресу банка Центром поштового звязку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.57).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що банком не було дотримано вимог закону щодо попередження відповідача ОСОБА_2 про необхідність виселення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, на рекомендованому повідомленні, що міститься в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання відповідачем ОСОБА_2 письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, а наявна у справі копія поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним доказом, який би міг беззаперечно свідчити про отримання відповідачем вимоги про виселення, а ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вважає їх обґрунтованими та такими, що зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, згідно із ч. 1 ст. 40 Закону "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону визначено, що законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку", виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК.

Посилання апелянта на поштове повідомлення (а.с.57), як на підтвердження попередження відповідача про необхідність виселення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такий лист не може вважатися належним повідомленням про виселення з іпотечного житла, оскільки відсутня дата, коли особа була повідомлена і з якої слід рахувати кількість днів протягом яких вона повинна виселитися.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення П»ятихацького районного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: