У Х В А Л А

7 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання дій банку неправомірними, стягнення безпідставно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2015 року залишено без змін.

1 липня 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 627, 10561 ЦК України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2014 року та 3 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 і залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що відбулося підвищення процентної ставки за кредитним договором і таке рішення прийнято банком в односторонньому порядку. При цьому судами установлено, що в кредитному договорі сторони визначили тип процентної ставки за кредитом, а саме фіксований та змінюваний, зокрема фіксована процентна ставка діє протягом перших трьох років дії кредитного договору, починаючи з четвертого року ‒ застосовується змінювана процентна ставка, тобто з 1 липня 2014 року. Листом від 14 червня 2014 року банк повідомив боржника про зміну процентної ставки з фіксованої на змінювану, що не може бути збільшенням банком розміру процентів встановленого договором в односторонньому порядку, тому такі дії банку є правомірними.

Згідно з ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року та 3 червня 2015 року, наданих заявником для порівняння, суди встановивши, що умовами кредитних договорів визначено фіксовану процентну ставку за кредитом, а банком в односторонньому порядку збільшено процентну ставку у зв'язку зі змінами ринкової ситуації в Україні, прийшли до висновку про неправомірність дій банку.

У зазначених ухвалах суду касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання дій банку неправомірними, стягнення безпідставно списаних коштів та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема