Справа № 2/714/140/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2015 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
з участю прокурораОСОБА_3
третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Герца цивільну справу за позовом прокурора Герцаївського району Чернівецької області в інтересах ОСОБА_5 до Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Герцаївського району Чернівецької області, діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, звернувся до суду із вказаним позовом в якому зазначив, що батьком останньої ОСОБА_7 у 1985 році в с. Луковиця по вул. Польовій № 1 Герцаївського району Чернівецької області було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. Незважаючи на те, що зазначений житловий будинок з часу забудови зареєстрований у Годинівській сільській раді Герцаївського району Чернівецької області за батьком позивачки, як такого свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно останнім отримано не було.

06 вересня 2014 року ОСОБА_7 помер. Як донька померлого у встановлений законодавством строк спадщину прийняла та звернулася до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння.

Так як інші спадкоємці за законом першої черги, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_6 діти спадкодавця, від спадщини відмовились на користь неповнолітньої ОСОБА_5, прокурор просив суд визнати за останньою право власності в порядку спадкування за законом на вищевказане нерухоме майно.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та суду дав пояснення, аналогічні обставинам викладених в позовній заяві.

Годинівська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, так як проти задоволення позову не заперечує.

ОСОБА_4 як піклувальник неповнолітньої ОСОБА_5 позов прокурора підтримала та просила його задовольнити. Суду пояснила, що після смерті батька ОСОБА_7 в господарстві залишилося проживати вона та її рідна сестра ОСОБА_5, тобто позивачка. Їх рідний брат ОСОБА_6 проживає окремо від них та має власне господарство. На спадщину вона не претендує і протягом строку для прийняття спадщини відмовилась від неї на користь сестри ОСОБА_5

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позову прокурора не заперечує та суду пояснив що померлий ОСОБА_7 приходився йому батьком та на час його смерті він із сімєю проживав окремо. На спадщину не претендує і від своєї частки відмовився на користь ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Польовій № 1 с. Луковіца Герцаївського району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Згідно даних погосподарської книги Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області останній зареєстрований у сільській раді за ОСОБА_7 з 1985 року, тобто за батьком позивачки ОСОБА_5 (а.с. 13).

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У 1985 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 25 жовтня 1981 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 (а.с.87). 03 травня 1982 року у подружжя народився син ОСОБА_6, третя особа по справі (а.с.11).

Статтею 22 КпШС України від 1969 року (чинної на час виникнення правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на те, що спірний житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді з 1985 року за ОСОБА_7, на час коли останній перебував у шлюбі із ОСОБА_8, то з того часу останні стали його співвласниками в рівних частках, тобто по ?.

06 березня 1992 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ № 448690, виданим Годинівською сільською радою 09 березня 1992 року (а.с.88). Таким чином, після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належне їй майно, в т.ч. й на ? частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК України (в редакції 1963 року) визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 за життя заповіту не склала, а тому спадкування має місце за законом. Спадкоємцями останньої за законом першої черги були її чоловік ОСОБА_7 та їхній син ОСОБА_6, які спадщину прийняли, оскільки проживали разом із померлою на час смерті останньої та вступили у володіння спадковим майном, що підтверджується даними погосподарської книги Годинівської сільської ради. Відтак, частина спірного будинку, належна ОСОБА_8, перейшла до останніх, та вони стали власниками ? та ? частин будинку відповідно.

19 травня 1994 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 (а.с.17). Від шлюбу у останніх народилися діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.16, 18)

Дружина ОСОБА_7 ОСОБА_9 01 серпня 2010 року померла, а 05 вересня 2014 року помер ОСОБА_7 (а.с.19, 58). Таким чином, після смерті останнього відкрилась спадщина, зокрема на ? частин спірного будинку.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК).

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_7, ОСОБА_5, як донька останнього, 25 лютого 2015 року звернулася до державного нотаріуса Герцаївської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини (а.с. 52). Діти померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_4, тобто треті особи на стороні відповідача за даним позовом, 11 лютого 2015 року від прийняття спадщини відмовились на користь ОСОБА_5, подавши нотаріусу відповідні заяви (а.с. 49, 51).

За постановою нотаріуса від 06 березня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Польовій, 1 с. Луковиця Герцаївського району Чернівецької області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нього (а.с. 56 зворот, 57).

Відповідно до встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки на момент смерті ОСОБА_7 житловий будинок був повністю збудований, прийнятий в експлуатацію та рахується в сільській раді за останнім, а його донька ОСОБА_5 прийняла спадщину, проте не може оформити на себе спірний житловий будинок за обставин відсутності правовстановлюючих документів на нього, то вимоги прокурора про визнання за ОСОБА_5 право власності на вказаний житловий будинок є обґрунтованими, проте підлягають частковому задоволенню, оскільки спадщина відкрилася не на цілий житловий будинок, а лише на ? частин, які належали померлому її батькові.

На підставі ст.ст.524, 529, 548, 549, 554 ЦК України 1963 року, ст.ст.1217, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1273 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги прокурора Герцаївського району Чернівецької області в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на ? частин житлового будинку літ. А загальною площею 60,20 кв.м в тому числі 37,0 кв.м жилої площі, сараїв літ. Б, Г, Д, убиральні літ. В, погрібу літ. Пг, криниці №1 що по вул. Польовій № 1 с. Луковиця Герцаївського району Чернівецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особам які не була присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя :