АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Дніпропетровськ 08 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волощина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Прокурора Дніпропетровської області,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року по справі за позовом прокурора Індустріального району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс», ОСОБА_4 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом до ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ТОВ «Хімекс», ОСОБА_4 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння, яке вибуло із власності держави поза волею власника через порушення процедури корпоратизації та в подальшому до недобросовісного набувача, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі наказу Регіонального відділення фонду державного майна по Дніпропетровській області № 12/62-3ВП від 01.10.98 року та Переліку нерухомого майна, ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» належало право власності на будівлю гуртожитку № 4 літ. А-5 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську.

04.12.2003 року між ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будівлі № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10.

23.02.2004 року ОСОБА_4 укладає договір купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську з ТОВ «Хімекс».

10.07.2006 року ТОВ «Хімекс» укладає з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі продажу у рівних частках, нежитлових приміщень, що розташовані у м. Дніпропетровську у по вул. Б.Хмельницького, 10, та відчужують нежитлові приміщення які складаються з: у літ. А-5 на 1 поверсі приміщення № 102 поз. 22, 24, 27, 28, 29, 30а, 31 загальною площею 110,8 кв.м., ганок літ. а10; у загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VІ, VІІ, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності 10.08.2006 року було зареєстровано /а.с. 81-83/.

Постановою Київського апеляційного Господарського Суду від 02.03.2010 року булу частково задоволено апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та

1. визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку № 4 по вул. Богдана Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську.

2. визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01. 95 року № 114 в частині включення в статутний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» цього будинку.

3.Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від 21.12.1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитку № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10.

4. Визнано право власності за державою, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області на прибудинкові споруди гуртожитку № 4 по вул. Б. Хмельницького, 10.

5. Вилучено з незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б.Хмельницького, 10.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 15.06.2010 року постанова залишена без змін.

Звертаючись до суду позивач просить визнати за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області право власності на вищевказане нерухоме майно та витребувати із володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави це майно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності /а.с. 204-212/.

З рішенням суду не погодився позивач і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення, та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 215-221/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що житлові приміщення розташовані у м. Дніпропетровську у по вул. Б.Хмельницького, 10 літ. А-5 на 1 поверсі приміщення № 102 поз. 22, 24, 27, 28, 29, 30а, 31 загальною площею 110,8 кв. м., ганок літ. а10; у загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VІ, VІІ, 1, 2, 23, 25, 26, 30, зареєстровані за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 10.07.2006 року посвідченого приватним нотаріусом нотаріальної контори Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Вказані приміщення придбані ними у ТОВ «Хімекс», яке набуло їх у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 23.02.2004 року, а остання у свою чергу за договором купівлі продажу 04.12.2003 року у ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» /а.с. 44 47, 83/.

Актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21.12.1994 року та наказу Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» було включено приміщення гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: № 7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; № 9 по вул. Тверській, 31; № 10 по вул. Тверській, 31-а; № 3 по вул. по вул. Богдана Хмельницького, 14 та № 4 по вул. Богдана Хмельницького, 10 /а.с. 148-150/.

Вказані гуртожитки належали до державного житлового фонду і не підлягали приватизації відповідно до чинного законодавства, яке діяло на момент такої приватизації

Право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області за № 12/62-3ВП від 01.10.1998 року /а.с. 107/, та наказу Управління майном Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 2-В від 10.09.1999 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2010 року, частково задоволено позовні вимоги Регіонального відділення ФДМУ та визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» зазначених вище гуртожитків; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» спірних гуртожитків; визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21.12.1994 року в частині включення вказаних гуртожитків в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»; визнано право власності за державою, в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області та вилучено з незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитки у м. Дніпропетровську № 7 по вул. Калиновій, 10; № 8 по вул. Тверській, 29; № 9 по вул. Тверській, 31; № 10 по вул. Тверській, 31-А та 2,4,5 поверхи; прибудинкові споруди гуртожитку № 4 по вул. Б. Хмельницького, 10; підвал,прибудинкові споруди гуртожитку № 3 по вул. Б. Хмельницького, 14 /а.с. 20-27, 28-39/.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області ще в серпні 2009 року звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання актів недійсними та визнання права власності на гуртожиток № 4 по вул. Б. Хмельницького у м. Дніпропетровську і постановою Київського апеляційного Господарського суду від 02.03.2010 року позов було частково задоволено, а з даним позовом позивач звернувся тільки 04.03.2013 року, то з урахуванням положень ст. 257 ЦК України ним пропущено строк позовної давності.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, у ст. 264 ЦК України встановлені випадки переривання перебігу позовної давності.

Згідно з частиною 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2008 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулося до господарського суду Дніпропетровської області, зокрема до ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» про визнання недійсними актів щодо включення до статутного фонду цього підприємства гуртожитків зазначених у позові, у тому числі гуртожитку № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, частина приміщень якого є предметом позову по справі що розглядається.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року встановлено, що частина приміщень гуртожитку № 4 по вул. Б. Хмельницького, 10 вже не є власністю ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» і на час розгляду справи у господарському суді частина цього майна відчужена на користь третіх осіб.

Як вбачається з листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 6263 від 15.06.2010 року на запит Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області власниками спірних приміщень є гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу укладеним з ТОВ «Хімекс» /а.с. 42-43/.

Таким чином, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області дізналося, що власником спірних приміщень у справі є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з листа КП «ДМБТІ» від 15.06.2010 року, а до суду із даним позовом прокурор звернувся у березні 2013 року, тобто у межах передбаченого законодавством строку позовної давності.

Відмовляючи у позові у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності суд першої інстанції на це уваги не звернув, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаними рішеннями встановлено, що гуртожиток № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську увійшов у процесі корпоратизації до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Предметом судового розгляду господарським судом стали законність включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» зокрема гуртожитку № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровська, та визнано неправомірним включення, таким чином визнано незаконним підставу на якій перший власник спірного майна набув на нього право власності.

Відповідно до ст.326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до п.3 ст.7 Закону України «Про приватизацію державного майна» державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють повноваження власника державного майна у процесі приватизації, а також захист майнових прав держави на території України та за її кордоном.

Отже, від імені і в інтересах держави право власності здійснюють не тільки лише Верховна Рада України, а й відповідні органи державної влади, в тому числі регіональне відділення, як державний орган приватизації, що створюється Фондом державного майна України та йому підпорядковуються.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після недійсного правочину, власником не є необхідним. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може заявити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується чи не визнається іншою особою, а також у випадку втрати ним документу, що засвідчує його право власності.

Крім того, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1213 ЦК України визначає, що набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

04.12.2003 року між ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будівлі № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10.

23.02.2004 року ОСОБА_4 укладає договір купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку № 4 по вул. Б.Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську з ТОВ «Хімекс».

10.07.2006 року ТОВ «Хімекс» укладає з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі продажу у рівних частках, нежитлових приміщень, що розташовані у м. Дніпропетровську у по вул. Б.Хмельницького, 10, та відчужують нежитлові приміщення які складаються з: у літ. А-5 на 1 поверсі приміщення № 102 поз. 22, 24, 27, 28, 29, 30а, 31 загальною площею 110,8 кв.м., ганок літ. а10; у загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VІ, VІІ, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державна реєстрація станом на 07.05.2015 року, припинення юридичної особи ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» у зв'язку з визнанням її банкрутом проведена 06.02.2014 року, державна реєстрація припинення юридичної особи ТОВ «Хімекс» в результаті ліквідації проведена 13.06.2013 року /т.2 а.с. 14-16, 17-19/.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки Дніпропетровською обласною державною адміністрацією спірний гуртожиток був включений до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» з порушенням положень чинного законодавства, спірні приміщення підлягають поверненню з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до державної власності в особі регіонального відділення Фонду державного майна України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги прокурора Індустріального району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області задовольнити.

Визнати за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області право власності на нерухоме майно, що розташоване по вул.Богдана Хмельницького, 10 у м.Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі приміщення №102 поз. 22, 24, 27, 28, 29, 30а, 31 загальною площею 110,8 кв.м., ганок літ. а10; у загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VІ, VІІ, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Витребувати із володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області нерухоме майно, що розташоване по вул.Богдана Хмельницького, 10 у м.Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на І поверсі приміщення №102 поз. 22, 24, 27, 28, 29, 30а, 31 загальною площею 110,8 кв.м., ганок літ. а10; у загальному користуванні: ганки літ. а2, а3, а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VІ, VІІ, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі по 209 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_7