Справа №487/9648/14-ц 30.06.2015 30.06.2015 30.06.2015
Провадження №22-ц/784/1561/15 Головуючий у І інстанції - Андрощук В.В. Категорія 48 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю:

· позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

· відповідачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

· представника третьої особи - органу опіки та піклування - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про поновлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_7) звернулась з позовом до ОСОБА_4 про поновлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 2000 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з сином відповідачки - ОСОБА_8, який помер 26 грудня 2007 року. В період спільного проживання вони разом проживали в квартирі відповідачки в АДРЕСА_1.

10 листопада 2001 року вона народила доньку ОСОБА_7 і як мати - одиначка зареєструвала дитину на своє прізвище «Куліковська». Через декілька місяців після народження дитини, вимушена була припинити сімейні стосунки з ОСОБА_8, з квартири її вигнали, а дитина залишилася з відповідачкою, яка з 2002 року є її опікуном.

Не маючи життєвого досвіду, допомоги, роботи, коштів для існування, вона вимушена була поїхати до м. Києва, де згодом знайшла роботу.

24 листопада 2007 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та прийняла його прізвище.

Позивачка вказувала, що з 2009 року підтримує теплі стосунки з донькою, допомагає утримувати її, а також з цього часу погашає заборгованість по аліментам, які стягнуті з неї на утримання дитини рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2002 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2011 року, про наявність якого вона дізналася у вересні 2014 року, за позовом відповідачки її було позбавлено батьківських прав відносно доньки з підстав ухилення її від виконання батьківських обовязків.

Посилаючись на те, що відпали обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, вона бажає приймати повноцінну участь у вихованні дитини, дбати про її фізичний, духовний та моральний розвиток, безперешкодно з нею спілкуватися та віддавати їй свою материнську любов та турботу, просила про задоволення позову.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 вказувала, що вона одна виховувала дитину, якій зараз майже 14 років. Лише з 2009 року позивачка почала спілкування з дитиною та сплачувати аліменти, а у 2010 році вперше приїхала до дитини на день народження. З цього часу вони спілкуються між собою. Вона не заперечує проти цього, але вважає, що їх зустрічі та спілкування мають здійснюватися під її контролем, оскільки мати на дитину погано впливає, дитина почала їй говорити неправду, укриває від неї їх зустрічі.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено, поновлено її в батьківських правах відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Задовольняючи позов та поновлюючи позивачку у батьківських правах, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою здійснюються усі можливі заходи для поновлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки й вона готова до здійснення цих прав.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом на підставі обєктивної оцінки усіх зібраних доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, та узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний, та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.151 ч.1 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно із ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 2000 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах із сином відповідачки - ОСОБА_8. 10 листопада 2001 року, будучи у неповнолітньому віці, вона народила доньку ОСОБА_7 і як мати - одиначка зареєструвала дитину на своє прізвище «Куліковська» (а.с. 6). Батько дитини у свідоцтві про її народження записаний відповідно ст.135 СК України.

В подальшому деякий період часу позивачка та ОСОБА_8 спільно проживали разом з його матірю ОСОБА_4 в належній їй квартирі АДРЕСА_2. 26 грудня 2007 року ОСОБА_8 помер.

Як зазначала позивачка, її сімейне життя не склалося через те, що ОСОБА_8 вживав наркотичні речовини та застосовував до неї фізичне насилля, в звязку з чим у 2002 році вона змушена була припинити сімейні стосунки. Не маючи життєвого досвіду, коштів для існування, прописки, будь-якої допомоги, позивачка повернулася до свого місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, а дитина залишилася у матері співмешканця. В період свого проживання в Херсонської області вона характеризується позитивно.

У 2004 році позивачка переїхала до м. Києва, де працевлаштувалася й проживає без реєстрації, орендуючи житло. 24 листопада 2007 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та прийняла його прізвище, її чоловік позитивно характеризується за місцем постійної роботи в м. Києві (а.с. 57-58). Дітей від шлюбу вони не мають.

Згідно із Актом обстеження умов проживання позивачки, складеним 14 листопада 2014 року працівниками соціально-правового сектору служби у справах дітей Дніпровської райдержадміністрації у м. Києві, у орендованій квартирі № 22 (з усіма зручностями) по вул. П.Запорожця, 13 у м. Києві створені належні умови для проживання дитини (а.с. 156).

Згідно із характеристиками, виданими на позивачку у вересні 2014 року за місцем роботи, вона з 15 березня 2007 року й на час розгляду справи в суді працює торговим представником у приватного підприємця, де позитивно характеризується (а.с. 17, 69). Згідно із медичними документами у позивачки не виявлено будь-яких наркологічних або психіатричних захворювань (а.с. 19-20).

Рішенням Заводського районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17 червня 2002 року № 205 ОСОБА_4 призначена опікуном малолітньої ОСОБА_7, яка й проживає та зареєстрована разом з нею у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 створила для дитини належні умови для проживання, виховання та її гармонійного розвитку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2002 року, яке набрало законної сили, з позивачки на користь опікуна ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_7 стягнуто аліменти у розмірі ? частки від усіх видів її заробітку (доходу) до повноліття дитини, але не менше 1/2 частки неоподаткованого мінімуму доходів громадян (а.с. 17-19). До жовтня 2009 року аліменти позивачка не сплачувала (а.с. 10-11).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 липня 2011 року задоволено позов ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно неповнолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі п. 2 ст. 164 СК України (ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини) (а.с.15).

Апеляційним судом витребувана та оглянута цивільна (архівна) справа Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-329/2011 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про позбавлення батьківських прав, яка не містить висновку органу опіки та піклування про позбавлення позивачки батьківських прав.

Судом встановлено, що позивачка з 2009 року почала приймати участь в утриманні дитини, а з 2010 року спілкується з нею та періодично зустрічається, цікавиться її життям та інтересами, робить подарунки, надає їй моральну підтримку, намагається налагодити відносини з опікуном та не зашкодити інтересам дитини. Характеризується позитивно, має намір та бажання виховувати дитину, дбати про її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 20 лютого 2015 року ОСОБА_2 доцільно поновити в батьківських правах відносно дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 113).

Допитана судом першої інстанції малолітня ОСОБА_7 пояснила, що спілкується з матірю з 2010 року, має потребу у спілкуванні з нею, відчуває її турботу, мати кожного дня пише їй в «інтернет-мережі», намагається зустрічатися з нею, вона бажає мати матір і добре відноситься до бабусі.

Встановлені судом фактичні обставини справи також підтверджується і поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Представник органу опіки та піклування також пояснила, що позивачка з метою уникнення конфліктів та в інтересах дитини після прийняття ними рішення узгоджує з органами опіки та піклування питання щодо побачень з дитиною.

Отже, суд прийшов до вірного висновку про те, що поведінка позивачки, як особи позбавленої батьківських прав змінилася, а обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, відпали, тому поновлення її в батьківських правах відповідатиме інтересам дитини. Невиконання позивачкою своїх батьківських обовязків було спричинено складними життєвими обставинами. Зокрема, народження нею дитини у неповнолітньому віці від чоловіка з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, відсутність порозуміння, скрутне матеріальне становище, конфлікти в сімї.

За такого, доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення позову необґрунтовані.

При вирішенні справи судом правильно визначено характер спірних правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, колегія не вбачає підстав для переоцінки доказів.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: