Справа № 630/188/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Санжаровського С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної моральної шкоди,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в якості відшкодування заподіяної їй моральної шкоди 25000 грн.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами були укладені договори на реконструкцію квартири та договір авторського нагляду, згідно яких відповідачу було надано кошти, однак відповідач свої зобовязання не виконав, грошові кошти не повернув чим заподіяв позивачу моральну шкоду. Тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав з вимогами про відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона, діючи в інтересах свого сина ОСОБА_3, з 2011 р. укладала з відповідачем договори на реконструкцію квартири та договір авторського нагляду, розмір яких складав 1500 грн., 8000 грн., 800 грн. та 1600 грн., 3200 грн. Позивач зазначає, що вона передала грошові кошти відповідачу, а він не виконав зобовязання, не підготував відповідну документацію, натомість надав фальшиві документи, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у розмірі 22500 грн.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та пояснив, що будь-яких договірних відносин між позивачем та ОСОБА_2 не існувало, ніяких договорів на реконструкцію квартири позивачем та її сином ОСОБА_3 з ОСОБА_2 не укладалось.

Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди та за яких саме обставин чи якими саме діями (бездіяльністю) вона була заподіяна.

Під час судового розгляду судом встановлено наступне.

В 2011 році між ОСОБА_3 та ТОВ «Містсільбудпроект» в особі Генерального директора ОСОБА_4 було укладено ряд договорів (а.с. 53-67), відповідно до умов яких замовник передав вартість робіт у розмірі 1500 грн., 8000 грн., 800 грн. та 1600 грн., 3200 грн., а підрядник зобовязався виконати всі проектні роботи, визначені договорами в повному обсязі, у встановлені строки та передати їх замовнику.

Позивач стверджує, що відповідні договори укладені між нею та відповідачем, а в результаті порушення відповідачем умов договорів її було завдану моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Крім того, позивач зазначила, що вона зверталась до Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 Однак, кримінальне провадження у відношенні відповідача було закрито.

В постанові про закриття кримінального провадження від 09.07.2014 р. зазначено, що ОСОБА_2 було виготовлено підроблену декларацію, на якій він роздрукував печатку ДАБК та підпис особи, що затверджує декларацію та надав її позивачу, однак слідчий не вбачав в діях ОСОБА_2 складу злочину, тому кримніальне провадження було закрито.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, підтверджені доказами, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи викладені норми законодавства, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, суд вважає, що позивач зобовязаний довести шляхом подання належних та допустимих доказів, що мали місце неправомірні дії відповідача, в звязку з чим мала місце реальна моральна шкода, а також у чому вона полягає, та довести наявність безпосереднього причинного звязку між неправомірними діями та заподіянням шкоди.

Разом із тим, позивачем не надано доказів щодо вчинення відповідачем неправомірних дій в наслідок яких позивачу було спричинено моральну шкоду.

Крім того, позивачем не надано суду договорів, які б підтверджували наявність двосторонніх зобовязань між сторонами, якими передбачався б обовязок відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязань. Натомість позивач надала суду договори, укладені між ОСОБА_3 та іншою особою, які не є сторонами у даній справі.

Крім того, позивач посилається на постанову старшого слідчого Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 09.07.2014 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000880 від 19.02.2014 р.

Вказана постанова не може оцінюватись судом як доказ наявності в діях відповідача протиправних дій, оскільки згідно вказаної постанови кримінальне провадження закрито в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення та згідно пояснень, наданих позивачем, вказана постанова нею не оскаржувалась.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 88, 208, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

ОСОБА_5