АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. (а.с.104-105)

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне їх з'ясування, неправильне застосування матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.(а.с.108-111)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону .

Судом першої інстанції встановлено, 09 липня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у формі заяви позичальника №DNH4KР65430195, за умовами якого останній було надано споживчий кредит у розмірі 4938,96 грн. зі сплатою 25,08% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим термінам повернення 08 липня 2008 року включно.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) складає між ним та банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у вказаній заяві. (а.с. 4, 7-10)

Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язався вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами надання кредиту.

Звертаючись з позовною заявою, ПАТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконує, а тому, станом на 31 липня 2012 року утворилась заборгованість в сумі 55 453,86 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4938,96 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 19142 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28256,05 грн., а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 2616,85 грн. (відсоткова складова), яку банк просив стягнути з відповідачки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, заперечуючи проти позову, зазначала, що вона не укладала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору № DNH4KP65430195 від 09 липня 2006 року і грошових коштів не отримувала. В січні 2006 року вона втратила свій паспорт, з приводу чого зверталася до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровської області. Крім того, до позовної заяви позивачем була надана ксерокопія втраченого паспорта на її ім'я, на підставі якого був укладений зазначений кредитний договір, однак в даний документ вклеєна не її фотографія, а іншої особи.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року по даній справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз та експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. (а.с.40)

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 4125-14 від 08 грудня 2014 року підпис від імені ОСОБА_2 в графі «підпис» на зворотній стороні кредитного договору № DNH4KP65430195 від 09 липня 2006 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. (а.с.94)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України кредитний договір № DNH4KP65430195 від 09 липня 2006 не підписаний ОСОБА_2, а тому є неукладеним й не може бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що при проведені почеркознавчої експертизи були допущені численні порушення, а тому висновок експерта є недопустимим доказом не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Не погоджуючись із зазначеним висновком експерта, позивач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи, проведення якої доручити іншій установі або надати інші докази на його спростування.

Інші доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, у зв*язку з чим апеляційна скарга відхиляється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: