АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/7506/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - БелоконнаІ.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана її представником ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей,

встановила:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, та на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 року після розірвання шлюбу з позивачем відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання спільних дітей. Позивач змушена сама утримувати дітей, у зв'язку з чим вона витрачає на спільних з відповідачем дітей в середньому по 6000 грн. щомісяця на кожну дитину.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в твердій грошовій сумі - 1500 грн. щомісячно, починаючи з 24 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

В інший частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що вона витрачає на утримання дітей в середньому більше 6000 грн. щомісяця на кожного. Оскільки на батьків покладається рівний обов'язок щодо утримання дітей до досягнення нами повноліття, то вважає, що з відповідача необхідно стягувати половину витрат, які несе позивач на утримання дітей.

Зазначає, що відповідач працює, проте отримує нерегулярний, мінливий дохід, що дає підстави визначити розмір аліментів на утримання сина та доньки у твердій грошовій сумі - по 3000 грн. на кожну дитину.

Судом першої інстанції не спростовано розмір витрат на утримання дітей, які сплачує позивач та не застосовано норми матеріального права, що регулюють обов'язки батьків нести солідарні, рівні обов'язки по утриманню своїх дітей, а судом лише застосовано норми ст. 182 СК України, щодо визначення матеріального становища відповідача, що вказує на незаконність судового рішення.

Крім того, в процесі розгляду справи відповідачем було подано податкову декларацію платника єдиного податку за 2014 рік, у якій зазначалося, що за 2014 рік відповідач отримав дохід у розмірі 61 670,50 грн. Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення відповідача відносно наявних у нього транспортних засобів для здійснення господарської діяльності та розмірів отриманого доходу за періодами, тоді як відповідач зазначив, що має у власності п'ять вантажних автомобілів для здійснення господарської діяльності. Дані обставини вказують на свідоме введення відповідачем суду в оману відносно реального розміру отриманого доходу та можливості забезпечити дітей належним матеріальним забезпеченням.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити. Відповідач вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 червня 2008 року.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані та проживають з матір'ю ОСОБА_2

Судом відповідно до вимог ст. 180, 181, 182, 184 СК України ухвалено рішення про часткове задоволення позову, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, в іншій частині позову - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів у сумі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, суд виходив із того, що відповідає є фізичною особою - підприємцем, його дохід мінливий та нерегулярний, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_4 за 2014 рік, сума доходу відповідача за рік складає 61 670,5 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, зокрема, ст. 182 СК України, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей; інші обставини, що мають істотне значення.

Норми матеріального права до спірних правовідносин застосовані правильно.

Судом першої інстанції надано належну оцінку податковій декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_4, відповідно до якої загальна сума доходу відповідача за 2014 рік складає 61 650 грн. 50 коп., відповідно середньомісячний дохід становить 5139 грн. При цьому сума стягнутих аліментів на обох дітей становить 3000 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги позивача про необхідність стягнути аліменти у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, тобто 6000 грн. щомісячно, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи належними доказами не підтверджуються, в матеріалах справи відсутні дані про доходи відповідача, з яких можливо відраховувати аліменти у такому розмірі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Твердження позивача про наявність у відповідача значно більшого розміру доходів від підприємницької діяльності належними та допустимими доказами не доведені, а тому правильно не прийняті судом першої інстанції до уваги при визначенні розміру аліментів.

Доводи позивача про те, що вона щомісячно витрачає на кожну дитину по 6000 грн., а тому суми аліментів у розмірі 1500 грн. є недостатньо, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, законом віднесено, зокрема, матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів. Наявність у позивача доходу, при якому вона має можливість витрачати на утримання кожної дитини по 6000 грн. щомісячно, за змістом ст. 182 СК України не може мати вирішального значення при визначенні розміру аліментів.

Таким чином, обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вищевказаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду також не встановлено таких обставин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: