Справа № 159/2041/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Окостень І.В.
Провадження № 22-ц/773/994/15 Категорія: 2 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Киці С.І.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2015 року в даній справі в позові ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність рішення суду із-за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль відсутні.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу представника позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини знайшли своє підтвердження в даному судовому засіданні, що 5 травня 2011 року ОСОБА_4 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5 безоплатно бути його представником в державних та інших підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форм власності, при вирішенні будь-яких питань, що його стосуватимуться, в тому числі органах Державтоінспекції України, органах нотаріату при вирішенні питань, повязаних з продажем або обміном належного йому автомобіля марки «Мерседес бенц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана також з правом продажу автомобіля за встановленим законом порядком, обміну, страхування, здачі в оренду, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях. (а.с.6).

ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_2, 23 червня 2011 року видав нотаріальну посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 бути його представниками в державних та інших підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форм власності, при вирішенні будь-яких питань, що його стосуватимуться, в тому числі в органах Державтоінспекції України, органах нотаріату та при вирішенні питань, повязаних з продажем або обміном належного йому на праві власності зазначеного вище автомобіля (а.с.7).

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на автомобіль, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що строк дії, виданої на його імя довіреності, закінчився і, крім того, із незалежних від нього причин вони не змогли з відповідачем укласти договір купівлі-продажу автомобіля.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 328, частини 4 статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Законом, при цьому, не передбачено набуття особою право власності на транспортний засіб без укладення правочину.

Крім того, згідно пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для виникнення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортного засобу підтверджується, зокрема, довідкою рахунком, виданою за формою, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обовязковим предявленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділах ДАІ.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб з огляду на те, що між ним і відповідачем був укладений попередній договір купівлі продажу автомобіля і він провів оплату коштів відповідачу за автомобіль.

Проте зазначені позивачем обставини не дають підстав для визнання за ним права власності на автомобіль, оскільки власником транспортного засобу є відповідач ОСОБА_2, а з врахуванням того, що відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, позивач суду не довів, які саме його права чи законні інтереси на автомобіль порушив відповідач ОСОБА_2

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9

Доводи представника позивача в апеляційній скарзі є його власним тлумаченням норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: