У Х В А Л А

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Григор'євої Л.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Кагарлицький районний сектор Управління державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та скасування реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та поділ спільного майна

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та скасування реєстрації місця проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_5 на праві власності.

Зазначав, що починаючи з 2004 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, яку він вселив до будинку як члена своєї сім'ї. З листопада 2011 року вони припинили спільне проживання, побут та ведення спільного господарства. Оскільки відповідачка втратила статус члена сім'ї, проживає в будинку без достатніх правових підстав, є для нього сторонньою особою та підлягає виселенню.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просила встановити факт її проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 з 1 січня 2001 року по 1 листопада 2011 року, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_1 та здійснити його поділ, визнавши за нею право власності на 1/2 частину будинку.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 12 червня 2013 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 3 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, позов ОСОБА_5 залишено без розгляду, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково: встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю без шлюбу з 1 січня 2004 року по 1 листопада 2011 року, у задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 62 Сімейного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року не може бути зразком неоднакового застосування норми матеріального права, оскільки суд касаційної скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Кагарлицький районний сектор Управління державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та скасування реєстрації місця проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та поділ спільного майна до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Л.І. Григор'єва
Я.М. Романюк