АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Петешенкової М.Ю., Каратаєвої Л.О.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування житловим будинком, -

В с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, до ОСОБА_3 про стягнення коштів(а.с.3-4, 139, 167).

Позивач зазначив, що у червні 2008 року відповідач запропонував йому придбати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. При цьому повідомив, що він не є власником будинку, а діє за дорученням власників будинку: матері ОСОБА_4 та громадянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З метою оформлення документів для підготовки договору купівлі-продажу вказаного будинку передав відповідачу грошову суму у розмірі 4 000 доларів США, на підтвердження чого відповідач власноручно склав розписку від 25.06.2008 року, в якій зазначив про отримання вказаної суми в рахунок оплати за житловий будинок.

Після неодноразових звернень до ОСОБА_7 з приводу підготовки документів для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, останній надав копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2010 року, де власниками будинку значились ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Через деякий час ОСОБА_7 повідомив, що раніше отриманої суми недостатньо для оформлення документів і запропонував додатково надати ще 8 000 доларів США.

Про отримання 8 000 доларів США ОСОБА_7 склав розписку, в якій зазначив, що вказану суму вважає завдатком, отриманим за продаж будинку.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що передав відповідачу 12 000 доларів США як аванс в рахунок належних платежів згідно домовленості про укладання договору купівлі-продажу вказаного будинку, який укладено не було, відповідач тільки 23.05.2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину, документів на розпорядження іншими 2/3 частинами не надав, позивач в заяві про збільшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_7 суму авансу у розмірі 182 280 гривень(а.с.167).

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування житловим будинком(а.с.42-45).

В обгрунтування вимог ОСОБА_3 зазначив, що у березні 2008 року дійшли згоди з ОСОБА_2 щодо укладання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 який на той час належав на праві власності в порядку спадкування матері ОСОБА_4, племінникам ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.03.2008 року, за ціною, еквівалентною 60 000 доларів США. При цьому зазначив, що оформленням всіх документів буде займатись він, ОСОБА_3, на підставі відповідних довіреностей.

ОСОБА_2 повідомив про намір придбати вказану нерухомість, однак додав, що одразу таких грошей не має, та просив надати будинок в оренду. Отримавши згоду співвласників, він передав зазначене домоволодіння ОСОБА_2 в оренду.

Оформлення правовстановлюючих документів зайняло досить тривалий час: 25 червня 2008 року він отримав заповіт матері ОСОБА_4, 23 травня 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

На питання з приводу оплати за користування домоволодінням ОСОБА_2 зазначав, що сплатить суму одночасно з його придбанням, однак згодом відмовився від придбання домоволодіння через втрату інтересу, посилаючись на значні недоліки в житловому будинку, а в листопаді 2013 року виселився з нього.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що з березня 2008 року по листопад 2013 року ОСОБА_2 разом з сім'єю проживав в домоволодінні АДРЕСА_1 та користувався ним, недоліки в житловому будинку, про які зазначено в позовній заяві ОСОБА_2, створені останнім, ОСОБА_3 просив встановити факт проживання ОСОБА_2 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 в рахунок плати за користування вказаним домоволодінням 49 628,24 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аванс у сумі 182 280,00 грн. та 1822,80 грн. судових витрат, а всього 184 102,80 грн.(а.с.175-176).

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування житловим будинком задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 плата за користування житловим будинком у сумі 49628,24 грн. та 496,28 грн. судових витрат, а всього 50124,52 грн.(а.с.175-176).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати, ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовити в задоволенні вимог про стягнення плати за користування житловим будинком, посилаючись на неповне з'ясування обставин, наведених в зустрічній позовній заяві, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.188-190).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати, ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовити в задоволенні вимог про стягнення авансу, посилаючись на неповне з'ясування обставин щодо отриманої грошової суми за будинок, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.178-180).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у березні 2008 року була досягнута домовленість щодо укладання договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, яке станом на березень 2008 року належало на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2008 року(а.с.60), частки яких у вказаному домолодінні по 1/3 частині кожному визначені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 жовтня 2009 року(а.с.61-62).

Як видно із справи, 25.06.2008 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 4000 доларів США в рахунок оплати за житловий будинок по АДРЕСА_1, про що ОСОБА_3 склав розписку від 25.06.2008 року, яка ним підписана(а.с.169).

12.08.2011 року ОСОБА_3 склав розписку, в якій зазначив, що діє на підставі довіреностей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, отримав від ОСОБА_2 8 000 доларів США в рахунок оплати вартості житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, що належить останнім на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2008 року, вартістю 60 000 доларів США(а.с.170).

При цьому в розписці від 12.08.2011 року, яка підписана ОСОБА_3, зазначено, що у разі відмови покупця придбати домоволодіння задаток в сумі 3 000 доларів США переходить продавцю. Продавець у разі відмови продати вказане домоволодіння по АДРЕСА_1, вартістю 60 000 доларів США компенсує покупцю суму завдатка у подвійному розмірі, тобто 6 000 доларів США. Інша сума 5 000 доларів США повертається покупцю. В розписці ОСОБА_3 зазначена правильність виправлення щодо отриманої суми з семи тисяч доларів США на суму вісім тисяч доларів США(а.с.170).

Таким чином, зміст вказаних розписок свідчить про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 в рахунок оплати за житловий будинок 12 000 доларів США.

За положеннями ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному засвідченню.

Встановивши, що договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 сторони у передбаченому законом порядку не уклали, суд прийшов до правильного висновку, що сплачена ОСОБА_2 сума 12 000 доларів США за розписками від 25.06.2008 року та від 12.08.2011 року в рахунок належних платежів згідно домовленості щодо укладання договору купівлі-продажу будинку є авансом в розумінні ч.2 ст.570 ЦК України і підлягає поверненню як аванс у тому ж розмірі, в якому була отримана, і обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми 182 280,00 гривень, що на день розгляду справи в еквіваленті становило 12 000 доларів США.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на неповне з'ясування обставин щодо отриманої грошової суми за будинок безпідставні, оскільки факт отримання саме 12 000 доларів США підтверджується складеними ним розписками від 25.06.2008 року та від 12.08.2011 року, оригінали яких наявні в матеріалах справи(а.с.169,170) та яким суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, підстав для скасування судового рішення в цій частині не встановлено.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення плати за користування житловим будинком, суд виходив з того, що між сторонами існували фактичні правовідносини, які випливають з договору оренди, що в свою чергу тягне обов'язок особи, яка заселилася та без належних правових підстав проживає в даному домоволодінні, сплатити кошти за проживання.

При цьому в обгрунтування зазначених висновків суд послався на положення ч.1 ст.762 ЦК України, яка регулює питання щодо плати за користуванням майном, та на Постанову Кабінету Міністрів України №№1253 від 29.12.2009 року «Про затвердження методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб».

Такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Особливості правового регулювання найму (оренди) житла визначаються нормами статей 810, 811, 812 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму(оренди) житла одна сторона - власник житла(наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні(наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

За змістом ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Частиною 1 ст.820 ЦК України визначено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла.

Відповідно до ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Отже, положення зазначених норм матеріального права підлягають застосуванню до правовідносин, що випливають з договору найму (оренди) житла, укладеного у письмовому вигляді.

Як видно із справи, заперечуючи проти зустрічного позову, ОСОБА_2 посилався на відсутність договору оренди та домовленості з ОСОБА_3 стосовно плати за користування будинком АДРЕСА_1

Факт відсутності письмового договору оренди будинку АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську не заперечував і ОСОБА_3

Як видно із змісту розписок від 25.06.2008 року та від 12.08.2011 року, складених ОСОБА_3, останні не містять даних, які б свідчили про укладання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договору оренди будинку АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську та відповідних умов щодо плати за користування будинком.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що ОСОБА_3 не надав у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, доказів, визначених ст.ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме доказів щодо укладання договору оренди будинку АДРЕСА_1 строку його укладання, умов щодо оплати, у порядку, визначеними нормами ст.ст.810, 811, 812, 820, 821 ЦК України. Отже, сам по собі факт проживання ОСОБА_2 в зазначеному будинку не є підставою для задоволення позову ОСОБА_3 з наведених ним у зустрічній позовній заяві підстав.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини найму (оренди) житла, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 плати за користування житловим будинком у сумі 49628,24 грн. та 496,28 грн. судових витрат на підставі п.4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 плати за користування житловим будинком у сумі 49628,24 грн. та 496,28 грн. судових витрат, а всього 50124,52 грн., скасувати, ОСОБА_3 в задоволенні зазначених вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-