Провадження № 2/742/708/15
Єдиний унікальний № 742/1590/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Рябота В.І.,

при секретарі Риндя Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», третя особа державна інспекція з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначає позивачка 4 червня 2007 року вона уклала кредитний договір з ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», відповідачем по справі, про надання споживчого кредиту для отримання житла. Мотивуючи тим, що при укладені кредитного договору відповідач увів її в оману, оскільки не розяснив ризиків отримання кредиту в іноземній валюті, безпідставно стягнув комісію при укладенні договору, без наявності індивідуальної ліцензії видав кредит у іноземній валюті, незаконно визначив розмір пені та порушив вимоги Закону «Про захист прав споживачів» при укладенні договору позивачка і просить суд визнати кредитний договір недійсним, стягнути суму неправомірних стягнень в подвійному розмірі та судові витрати. Крім того, відповідно до ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів», просить стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В судове засідання сторони не зявилися, але завчасно надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав:

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що при укладенні договору їй було неправомірно навязаний кредитний договір та не попереджено про можливі ризики повязані зі зміною курсу валюти, оскільки позивач є дієздатною особою і при укладенні договору в разі відсутності відповідних знань мала право скористатися послугами фахівців (юристів, економістів) для розяснення умов договору, але не скористалася таким правом і на свій ризик підписала договір.

Також в п. 8.3. договору, з яким при його підписанні позивачка мала можливість ознайомитися зазначено, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник ( а.с.15).

Крім того, про визнання позивачем умов договору свідчить значний термін виконання умов договору, в тому числі сплати належних платежів згідно умов договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак і обіг іноземної валюти не заборонений і її використання обумовлюється вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Аналіз вище зазначених норм права свідчить про безпідставність посилання позивача на неправомірність дій відповідача при видачі валютного кредиту, оскільки, як встановлено судом банк мав Генеральну ліцензію, а тому правомірно здійснив видачу кредиту в іноземній валюті.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 549 ЦК України, неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штраф є неустойка, що обчислюється у відсотках невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пеня є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.1. договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту і процентів за користування Кредитом та комісії, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочики.

Виходячи з вище викладеного, суд відкидає твердження позивача, про те що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, оскільки п.10.1 Договору розмір пені визначений відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1.7. договору, Позичальник зобовязується одноразово, при наданні кредиту, сплатити Банку комісію за оформлення кредиту в розмірі 1717 грн., без ПДВ.

Оскільки відповідно до статті 627 ЦК України, сторони вільні при визначенні умов договору, позивач був ознайомлений з даним пунктом договору, погодився з ним і добровільно здійснив оплату комісії то його посилання на те, що відповідач його ввів в оману і неправомірно стягнув кошти в розмірі 1717 гривень є безпідставними.

Позивач в своїй позовній заяві посилається на статтю 21 Закону України «Про захист прав споживачів», цитуючи її та вказуючи на права споживача, які вважаються порушеними в будь-якому разі, але позивачем жодних доказів на підтвердження порушення зазначених в ст.21 Закону прав позивача надано не було.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Досліджені в судовому засіданні докази не свідчать про наявність умислу в в діях відповідача на введення позивача в оману щодо істотних обставин, що мали значення для укладення договору.

За таких обставин вірним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того суду приходить до висновку про відмову в задоволенні позову щодо вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки, згідно з п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до закону.

Положеннями ст. 16 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

У свою чергу відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Відповідно до ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» № 3390-VI від 19 травня 2011 року, яким внесено зміни в положення п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Отже, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть у зв'язку з придбанням товару неналежної якості.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для задоволення вимог щодо моральної шкоди відповідно до закону.

Суд не може прийняти до уваги пояснення третьої особи по справі, державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернігівській області, згідно яких остання підтримує заявлені позивачкою вимоги і просить їх задовольнити, оскільки дані пояснення в повному обсязі спростовуються висновками суду викладеними вище.

Оцінюючи наведене в сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» про визнання договору недійсним В І Д М О В И Т И в повному обсязі.

Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням попередивши відповідачів, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: