Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2015 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Поліщук В.В.

при секретарі Діхтяренко М.Ф.,

з участю представників позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайвороні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання та припинення договору земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 13.01.2015 року звернулася до Ульяновського районного суду з позовом до ОСОБА_6 про розірвання договору земельного сервітуту. 17.02.2015 року зазначена справа поступила в Гайворонський районний суд Кіровоградської області ( т. 1 а.с. 56).

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_5 змінила свої позовні вимоги ( т. 1 а.с. 206-212) просить розірвати і припинити договір земельного сервітуту укладений 7 січня 2003 року між нею і ОСОБА_6 площею 36 квадратних метрів - 8 метрів довжиною та 4,5 метрів шириною.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що договір земельного сервітуту був укладений 7 січня 2003 року за проханням жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 Договір земельного сервітуту був укладений для можливості проходу, проїзду транспортних засобів ОСОБА_6, та членів його сімї на свою земельну ділянку. Незважаючи на те, що у гр. ОСОБА_6, є в наявності заїзд, прохід на свою земельну ділянку з вул. Гагаріна вона маючи намір на добросусідські відносини, погодилася на укладення договору земельного сервітуту за рахунок частини земельної ділянки яка знаходилася в її постійному користуванні як власника домоволодіння по вул. Тітова, 73. Дана земельна ділянка перейшла до неї як власника домоволодіння по вул. Тітова,73 у відповідності до ст. 30 ЗК України в редакції 1991 року, яка діяла на час набуття нею права власності на дане домоволодіння.

Згідно до умов договору вона зобов'язалася використовувати земельну ділянку для проходу, проїзду транспортних засобів на свою земельну ділянку;

Зобов'язувалась не перешкоджати проходу та проїзду на транспортному засобі власникові (землекористувачу) земельної ділянки № 82 по вул. Гагаріна.

Землекористувач земельної ділянки в м. Ульяновка по вул. Гагаріна, 82, на час укладення договору користувач земельної ділянки № 82 по вул. Гагаріна, ОСОБА_6 мав право :

«проходу та проїзду транспортним засобом по вказаній у сервітуті земельній ділянці на свою земельну ділянку № 82 по вул. Гагаріна»

«зобовязується утримувати вказану у сервітуті земельну ділянку у належному санітарному стані, дотримуватись правил добросусідства.»

Взяті на себе зобов'язання по договору земельного сервітуту вона виконала і виконує в повному обсязі.

Інший учасник договору земельного сервітуту власник домоволодіння по вул. Гагаріна, 82, ОСОБА_6 якому виділена земельна ділянка по договору земельного сервітуту із земельної ділянки яка належить їй на праві приватної власності, взяті на себе умови договору не виконує. Злісно їх порушує.

На території яка належить їй на праві приватної власності, відносно

якої укладений договір земельного сервітуту а саме: 36 квадратних метрів

- 8 метрів у довжину та 4,5 м. ширини - ОСОБА_6, склав металеві

труби, залізо, металобрухт, дошки, та інші речі. Засмічення даними

речами становить 5, 25 м. по довжині на 1м. 20 см., по ширині. На її

неодноразові вимоги та прохання використовувати площу земельної

ділянки за цілевим призначенням, зазначеним у договорі земельного

сервітуту не реагував та не реагує. У зв'язку з чим вона тричі вимушена була

звертатися до ОСОБА_7 міського голови з заявою про вихід комісії

міської ради у відповідності до ст.159 ЗК України для за фіксування фактів,

порушення умов договору земельного сервітуту жителем домоволодіння

по вул. Гагаріна, 82. ОСОБА_6

В грудні 2014 року комісія ОСОБА_7 міської ради встановила, що на належній їй земельній ділянці на яку встановлено сервітут під огорожею ОСОБА_6 склав металеві речі і рекомендувала прибрати їх. У звязку з порушенням умов договору земельного сервітуту, а також правил добросусідства відповідачем, змушена звернутись до суду за захистом порушеного права. Просить суд припинити дію договору земельного сервітуту шляхом його розірвання.

Крім того зазначила, що у ОСОБА_6 є заїзд для транспортних засобів, прохід до домоволодіння з вул.. Гагаріна. Є можливість облаштувати заїзд та прохід на свою територію з земель загального користування з вул.. Гоголя, які виділені для даної мети власникам домоволодінь виконкомом ОСОБА_7 міської ради № 8 від 25 січня 1990 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 додатково вказав, що договір сервітуту належним чином відповідно до вимог ст. 100 ЗК України не зареєстрований, а тому не може діяти.

В судове засідання позивачка ОСОБА_5 не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Представники позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позову заяву підтримали та просять її задовільнити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнали та просять відмовити в його задоволенні.

Пояснили, що згідно ст. 651 ЦК України розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачене законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається, із приписів ч.1, 2 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Натомість, нормами ч.1, 2 ст.102 ЗК України, які є спеціальними по відношенню до норм ЦК України, передбачено, що дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом. 2. На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Як вбачається з позовної заяви позивача, останній обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням відповідачем умов користування сервітутом, просить суд саме розірвати договір, а не скасувати дію земельного сервітуту або припинити дію земельного сервітуту, що прямо передбачено приписами ч.1, 2 ст.102 ЗК України, ч.1, 2 ст.406 ЦК України, тобто позивач просить захистити своє право не у спосіб передбачений чинним законодавством, для такого роду захисту порушеного права, що виключає задоволення позовних вимог.

Крім того позов безпідставний та необґрунтований.

Між позивачем та відповідачем 07.01.2003 року був укладений договір земельного сервітуту, на право проходу, проїзду транспортних засобів відповідачем, через земельну ділянку позивача, в якому сторони зобов'язались використовувати земельну ділянку для проходу, проїзду транспортних засобів на власні земельні ділянки, не перешкоджати проходу та проїзду на транспортному засобі власникові (землекористувачу) земельної ділянки № 82 по вул. Гагаріна відповідача, утримувати вказану у сервітуті земельну ділянку у належному санітарному стані, дотримуватись правил добросусідства.

В свою чергу, позивач стверджує у позові про те, що відповідач порушує умови договору земельного сервітуту, укладеного між сторонами 02.01.2003 року, шляхом засмічення земельної ділянки позивача, що підтверджується актом від 03.12.2014 року комісії ОСОБА_7 міської ради, в якому встановлено, що біля забору відповідача на земельній ділянці позивача, яка перебуває під сервітутом, знаходяться деякі металеві речі, і що відповідач не виконує рішення міської ради та не прибирає металеві речі.

Але це не відповідає дійсності, бо фактично одразу ж після вирішення комісією ОСОБА_7 міської ради земельного спору щодо умов користування сервітутом відповідачем, останній виконав в повному обсязі рішення комісії міської ради та прибрав з під забору металеві речі, які між іншим взагалі не заважали ні відповідачу та його сімї, ні самому позивачу, що підтверджується актом цієї ж комісії про повне виконання її рішення відповідачем, доданого до відзиву.

Натомість відповідач, окрім спірного проїзду на якому встановлений сервітут, згідно укладеного між сторонами 07.01.2003 року договору земельного сервітуту, не має можливості іншим шляхом проїжджати на територію власної земельної ділянки та власного двору, оскільки із вулиці Гагаріна, в м. Ульяновка, проїзд неможливий через знаходження там будівлі кухні та дерев, що підтверджується відповідними документами.

Що відповідно, спростовує доводи позивача про те, що відповідач має самостійний заїд для транспортних засобів, прохід до домоволодіння з вул. Гагаріна та окрім того, має можливість облаштувати даний заїзд, прохід на свою територію з земель загального користування з вул. Гоголя які виділені для даної мети власникам домоволодінь виконкомом ОСОБА_7 міської ради Ульяновського району № 8 від 25 січня 1990 року.

Але, якщо навіть гіпотетично припустити можливість, заїзду транспортних засобів на земельну ділянку відповідача зі сторони вул. Гагаріна, або вул. Гоголя, як про це стверджує позивач, то така обставина не може бути підставою для розірвання діючого договору земельного сервітуту, з огляду на приписи ч.1, 2 ст.102 ЗК України, ч.1, 2 ст.406 ЦК України, які не передбачають таку підставу для розірвання договору земельного сервітуту чи припинення дії сервітуту.

Не погоджуються із доводами позивача щодо порушення відповідачем правил добросусідства, передбачених ст.103 ЗК України, оскільки жодних доказів того, що відповідачем використовується власна земельна ділянка у такий спосіб відповідно до її цільового призначення, при якому позивачу, як власнику сусідньої земельної ділянки завдаються незручності, зокрема, такі як, затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо, і в чому ці незручності полягають, адже, спірна земельна ділянка передана особисто позивачем у сервітутне користування відповідачу з метою проходу та проїзду на власну земельну ділянку, і відповідно використовується відповідачем виключно для цих цілей.

За таких підстав, та з урахуванням того, що спірне земельне питання уже було предметом розгляду комісії ОСОБА_7 міської ради, яка прийняла відповідне рішення та яке повністю виконав відповідач, прибравши з під власного забору металеві речі, то на даний час предмету судового розгляду не існує, оскільки спір уже вирішений по суті, в інший передбачений законом, тобто ст. 158, 159 ЗК України спосіб, через звернення самого ж позивача до ОСОБА_7 міської ради з заявою про вирішення земельного спору, а тому на даний час правових підстав для задоволення позовних вимог позивача не існує.

За таких підстав, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі, з огляду на безпідставність та необґрунтованість вимог.

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що договір земельного сервітуту укладений сторонами діє і підстав для його розірвання немає, він проти задоволення позову, оскільки земля виділялась із земель комунальної власності.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

7 січня 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір про земельний сервітут (т. 1 а.с. 109). Згідно даного договору сервітут являється постійним і безоплатним. Користувач земельної ділянки по вул.. Гагаріна, 82, ОСОБА_6 має право проходу та проїзду по вказаній у сервітуті земельній ділянці транспортними засобами на свою земельну ділянку № 82 по вул.. Гагаріна. Зобовязується утримувати вказану у сервітуті земельну ділянку у належному санітарному стані, дотримуватись правил добросусідства.

Зазначені правовідносини регулюються главою 32 ЦК України, главою 16 ЗК України ст.ст. 651, 652 ЦК України.

Сторони не заперечують факт укладення та підписання договору та використання його до цього часу.

Судом встановлено, що згідно ч. 3 ст. 100 ЗК України діючої на час укладення сервітуту, він був зареєстрований в ОСОБА_7 відділі земельних ресурсів, оскільки сторони не являлись власниками земельних ділянок, а користувачами.

У 2004 році позивач приватизував свою земельну ділянку і на схемі узгодження меж земельної ділянки, висновку ОСОБА_7 районного відділу земельних ресурсів про наявність обтяження і обмеження використання земельної ділянки зазначено, що встановлений сервітут на використання частини присадибної земельної ділянки для забезпечення проїзду до земельної ділянки № 82 по вул.. Гагаріна ( т. 1 а.с. 102, 104).

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається із приписів ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Натомість, нормами ч.1, 2 ст.102 ЗК України, які є спеціальними по відношенню до норм ЦК України, передбачено, що дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: а) поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; б) відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; в) рішення суду про скасування земельного сервітуту; г) закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; ґ) невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; д) порушення власником сервітуту умов користування сервітутом.

На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: а) припинення підстав його встановлення; б) коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач ОСОБА_5 не надала суду доказів істотних порушень договору сервітуту і правил добросусідства ОСОБА_6

Зі складеного акту обстеження земельної ділянки (т. 1 а.с. 111-112) вбачається, що на частині земельної ділянки належної на праві приватної власності громадянці ОСОБА_5 на яку накладено сервітут під огорожею ОСОБА_6 складено деякі металеві речі.

З акту повторного обстеження заїзду з вулиці Гоголя до домоволодінь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 74) засміченості проїзної частини дороги не виявлено. Під парканом громадянина ОСОБА_6 знаходиться декілька прутів арматури, які не є перешкодою в користуванні заїздом.

Зазначені обставини не можуть бути визнані істотними для розірвання договору сервітуту і заборони користування заїздом відповідачу ОСОБА_6.

Крім того в даному заїзді є земля загального користування, яка належить ОСОБА_7 міській раді.

Суд не приймає до уваги аргумент представника позивача ОСОБА_1, що договір сервітуту не зареєстрований належним чином і не діє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір був зареєстрований в 2003 році згідно діючого на той час законодавства. Сторони його виконують і користуються заїздом до своїх земельних ділянок і на час розгляду справи в суді.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі.

Керуючись: ст.ст. 98-102 ЗК України,

ст.ст. 210, 401-406, 651, 652 ЦК України,

ст.ст. 88, 209, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання та припинення договору земельного сервітуту укладеного 7 січня 2003 року між ОСОБА_5 жителькою м. Ульяновка, Кіровоградської області, вул. Тітова, 73 та жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 площею 36 квадратних метрів - 8 метрів довжиною та 4,5 метрів шириною відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5 про стягнення судових витрат з ОСОБА_6 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Гайворонський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: В. В. Поліщук

Дата документу 11.06.2015