Справа № 466/1320/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 червня 2015 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі :головуючого - судді Невойта П.С.

при секретарі с/з - ОСОБА_1

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

у с т а н о в и в:

24.02.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту від 25 серпня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_6, зареєстрованим за № 431.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що його мати, ОСОБА_7, була власницею і проживала в придбаній нею квартирі №17 на вул.Б.Хмельницького, 125 у м.Львові. Помешкання складається з однієї житлової кімнати та кухні, загальною площею 30,7 м.кв. ОСОБА_7 померла 18.02.2013 року. Після смерті матері йому стало відомо про те, що вона в літку 2011 року заповіла свою квартиру відповідачці по справі ОСОБА_5 Вважає такий заповіт недійсним, оскільки фактично його мати ОСОБА_7 знаходилась у важкому фізичному і психічному стані. В ОСОБА_7 посилились психічні розлади та прояви неадекватної поведінки, стали все більше прогресувати та з червня по серпень 2011 його мати систематично зловживала алкогольними напоями. ЇЇ стан здоровя був поганий, поведінка неадекватною, у неї спостерігався психічний розлад, оскільки вона не орієнтувалась у звичайних життєвих ситуаціях, забувала день та дату, не розуміла значення своїх дій, не могла керувати ними. З 1984 року перебувала на обліку у психоневрологічному диспансері. Покійна мама була інвалідом 2-ої групи. Поховання мами здійснював її брат ОСОБА_8

У судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що його покійна мати на день складання заповіту страждала психічними розладами і не розуміла значення своїх дій, оскільки зловживала алкоголем, а тому такий заповіт необхідно визнати недійсним. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 19.03.2015 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1681 від 12.05.2010 року позов підтримав, покликаючись на обставини, вказані у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Пояснила, що знайома з померлою ОСОБА_7 з 2009 року так як разом працювали на ОСОБА_9. Оскільки їх відносини були дружніми, то покійна склала на неї заповіт. В день посвідчення заповіту вона працювала та не була з ОСОБА_7 у нотаріуса. У 2011 році вона влаштовувала ОСОБА_7 до лікарні у звязку з вживанням останньою алкогольних напоїв, однак в останні роки вона не вживала алкоголю та вела нормальний спосіб життя. Їй відомо, що покійна забрала від сина (позивача) ключі від своєї квартири, оскільки були крадіжки.Покійна померла незадовго від оголошення сину вироку, т.я. дуже переживала.

Вважає позов безпідставним та просить у його задоволенні відмовити.

Представник відповдіача

Звертаючись з даним позовом, позивач вважає, що порушені його права спадкоємця.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до п.п. 2,3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 1 глави 4 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (далі - Інструкція № 296/5) дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст.225 ч.1 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину, особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судову - психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово - психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Як позивач так і його представник не заявляли клопотання про проведення у даній

цивільній справі посмертної судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_7.

Згідно довідки Львівського обласного державного клінічного наркологічного диспансеру №132 від 11.03.2014 року ОСОБА_7 перебувала під диспансерним спостереженням у нарколога з 1984 р. по 2013 р. з діагнозом: розгляд психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності (справа №466/3769/13 а.с.90).

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона деколи заходила до квартири померлої. Як ОСОБА_7 хворіла, то ОСОБА_5 давала їй уколи. При цьому вона не зауважувала за покійною якихось відхилень, могла усвідомлювати свої дії і до смерті працювала на базарі. Щодо квартирі, то під час розмови покійна говорила, що квартира може бути сину ОСОБА_11. Про наявність заповіту їй стало відомо вже після смерті.

Свідок ОСОБА_12 будучи у суді повідомила, що познайомилася з покійною за рік до смерті, т.я. остання відвідувала їх церкву Вона приїзжала на прохання ОСОБА_7 до неї додому щоб надати допомогу, але в той час там була ОСОБА_5, яка повідомила, що допомоги не потрібно. Зі слів ОСОБА_5, вона не погоджувалася везти у лікарню ОСОБА_7, т.я. її могли забрати на Кульпарківську до психоневрологічної лікарні. Через деякий час покійна знову телефонувала до неї з проханням про допомогу, оскільки їй дуже погано. Про це вона повідомила ОСОБА_5, але остання відповідала, що допомогти ОСОБА_7 не зможе, т.я. у неї 08.02.2013 року померла мама. Вже за 3-4 дні їй ОСОБА_5 зателефонувала та повідомила, що ОСОБА_7 померла.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що він є братом покійної і вони спілкувалися за життя не так часто. Йому відомо, що сестра час від часу була у запоях і тоді вона тижнями не ходила на роботу. Він її особисто у 2011 році відвозив до лікарні лікуватися від алкоголізму, а забирала з лікарні вже ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_13 будучи у суді дав показання про те, що він за освітою є медик і знав ОСОБА_7 дуже давно, т.я. його мама відвідувала перукарню на вул.Городоцькій, де раніше працювала покійна. Він відвідував маму позивача коли та ще жила на вул.Димитрова, а на квартирі на вул.Б.Хмельницького він останній раз був у кінці літа 2012 року. Йому зателефонував ОСОБА_8 і попросив допомогти на що він погодився та прибувши до квартири кілька разів ставив ОСОБА_7 крапельниці. При цьому він зауважив у квартирі упаковку від нереаліптичних препаратів, які застосовуються у психіатрії. Він не помічав у покійної будь-яких розладів.

Суд вважає, що зібраними по справі доказами не доведено підставності позовних вимог. До того ж для оцінки як показань свідків так і інших доказів необхідні спеціальні знання щоби оцінити усвідомлення своїх дій ОСОБА_7 під час укладення оспорюваного заповіту.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту від 25 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_6, зареєстрованим за № 431 відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.Звертаючись з даним позовом, позивач вважає, що порушені його права спадкоємця.

Суддя: ОСОБА_14