Номер провадження: 22-ц/785/1937/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_7, посвідчений 06.02.2007 року приватним нотаріусом, усунути ОСОБА_5 від права на спадкування, яке відкрилось після смерті ОСОБА_9, визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спадкоємцями першої черги за померлою ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 2-6).

В обґрунтування позову посилалися на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є онуками ОСОБА_9, яка померла 15.04.2012 року, з якою проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка за життя склала заповіт на імя свого сина ОСОБА_5 та онука ОСОБА_7 Позивачі посилаються на те, що ОСОБА_9 на момент складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій, а також фізично не могла підписати заповіт через хворобу. Крім того, позивачі вважають, що ОСОБА_5 має бути усунуто від права на спадкування, яке відкрилось після смерті ОСОБА_5, а їх визнано спадкоємцями першої черги.

ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, у якій просять визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_7 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі заповіту від 6.02.2007 року, зобовязати відповідачів не чинити позивачам перешкод у користуванні даним майном, вселити їх у дану 1/5 частину квартири, стягнути з відповідачів солідарно витрати по оплаті житла у розмірі 16 000 гривень на користь ОСОБА_8, стягнути з відповідачів солідарно витрати у розмірі 50 000 гривень на користь ОСОБА_5, а також стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_5 витрати на поховання у розмірі 4 700 гривень (т. 1 а. с. 51-53).

В обґрунтування позову посилалися на те, що відповідачі за зустрічним позовом перешкоджають їм у вселенні у спірну 1/5 частину квартири, що спричинило їм збитки у звязку із необхідністю винаймати житло, а також моральну шкоду. Також відповідачі за зустрічним позовом не відшкодували ОСОБА_5 витрати на поховання ОСОБА_9

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовлено (т. 2 а. с. 58-66).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 73-77).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги, заслухавши пояснення учасників провадження, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) та ОСОБА_3 є доньками ОСОБА_10 (а.с.9, 12, 13). ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_9 (том. 1, а.с.7). ОСОБА_5 є сином ОСОБА_9

Відповідно, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є онуками ОСОБА_9

15 квітня 2012 року ОСОБА_9 померла (том 1 а.с.44).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 грудня 2006 року, виданого УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_11 (том 1 а.с.48).

Право власності ОСОБА_9 на 1/5 частину квартири було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» під № 47 в книзі 610пр-23, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12940142 від 18 грудня 2006 року (том 1 а.с.48).

ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1. У цій же квартирі за життя була зареєстрована та проживала ОСОБА_9

Зазначені обставини сторонами не оскаржуються.

За життя 6 лютого 2007 року ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 831. Заповіт записано власноручно нотаріусом на нотаріальному бланку серії ВЕЕ № 116656, посвідчувальний запис нотаріуса виконано за допомогою технічного засобу. Заповіт містить рукописний запис від імені ОСОБА_9: «Мною прочитано вголос, з моїх слів записано вірно» та рукописний підпис від імені ОСОБА_9

Згідно листів № 290 від 5 жовтня 2012 року, № 112 від 25 квітня 2013 року КУ «Міська поліклініка № 14», ОСОБА_9 зверталась до поліклініки з діагнозами: 3 липня 2011 року церебральний атеросклероз, 28 листопада 2001 року остеохондроз хребта, 13 листопада 2002 року гострий бронхіт, 13 жовтня 2003 року цукровий діабет П тип, 12 серпня 2003 року ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба П.СН І, 11 лютого 2008 року - ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба П.СН І. Згідно даних журналів обліку викликів на дім оглянута 25 лютого 2010 року дільничним терапевтом. Діагноз: наслідки гострого порушення мозкового кровообігу. 5 березня 2010 року оглянута на дому невропатологом, діагноз: церебральний атеросклероз, наслідки гострого порушення мозкового кровообігу. Отже, відомості про звернення ОСОБА_9 до КУ «Міська поліклініка № 14» в період з вересня 2003 року по січень 2008 року відсутні.

Згідно листа № 786 від 8 жовтня 2013 року КУ «Міська лікарня № 5», ОСОБА_9 знаходилась на лікуванні у терапевтичному відділенні за направленням СМП з 17 травня 2009 року по 21 травня 2009 року (історія хвороби № 2499/655). Клінічний діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легенів ІІ ст., загострення. Емфізема легенів. Дифузійний кардіосклероз ЛН ІІ ст. Ішемічна хвороба серця. Стабільна стенокардія ІІІ ФК. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН ІІ Б ст. ФК IV . Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Залишкові явища перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу у 1999 році у вигляді правостороннього геміпарезу с порушенням мовлення. Цукровий діабет ІІ тип. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. За час перебування у відділенні постійно знаходилась притомною, звернення розуміла, проте відповідати на питання не могла.

Згідно висновку № 98 посмертної судово-медичної експертизи, виконаної з 20 квітня 2014 року по 21 липня 2014 року судово-медичною експертною комісією КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», експертна комісія вважає, що ОСОБА_9 після першого ішемічного інсульту у 1993 році до настання смерті супроводжували грубі залишкові явища з порушенням мовлення, рахування, письма та читання, отже, 6 лютого 2007 року ОСОБА_9 через афазію, дізартрию, окорухові та зорові порушення не могла членороздільно розмовляти та/або читати вголос, у тому числі через правосторонній геміпарез та паркінсонізм, не могла адекватно власноручно писати та виконувати підписи на документі.

З довідки про причину смерті ОСОБА_9 № 1291 від 17 квітня 2012 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 став повторний інфаркт міокарда, задньосептальний.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено того, що оскаржуваний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитися, оскільки він зроблений у встановленому законом порядку з дотриманням норм процесуального права на підставі правильно застосованих норм матеріального права.

Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст.ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення містяться також у п.п. 157, 158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, яка була чинною на момент складення ОСОБА_9 заповіту.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що при відсутності бажання заповідача, наявність свідків при посвідченні заповіту нотаріусом є обовязковою, лише у разі повної фізичної неспроможності заповідача самостійно прочитати вголос текст заповіту.

Матеріали справи не містять належних й допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 була повністю фізично неспроможна самостійно читати текст заповіту.

Наявний в матеріалах справи висновок судово-медичної експертизи судова колегія оцінює критично та вважає, що він не може бути покладений в основу рішення суду з огляду на наступне.

Як розяснено п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р., № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судова колегія неодноразово розяснювала право ОСОБА_2 заявити клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та правові наслідки, у разі не проведення такої, проте ОСОБА_2 наданим йому правом не скористався, наполягав на врахуванні судом висновку судово-медичної експертизи, який наявний в матеріалах справи.

Надаючи оцінку висновку судово-медичної експертизи, з урахуванням вимог ч.1 ст. 225 ЦК України, судова колегія звертає увагу на наступне.

Висновок судово-психіатричної експертизи не може підмінювати собою висновок судово-медичної експертизи, з огляду на різну мету її проведення та результатів дослідження. Водночас будь-який висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, згідно заключної її частиною міститься припущення щодо фізичного стану ОСОБА_9 та її не можливості читати вголос та власноручно писати. Згідно висновку експертів міститься оціночне, а не категоричне судження, зокрема вказується про неможливість членороздільно розмовляти та/або читати вголос, а також адекватно власноручно писати та виконувати підписи на документах. Водночас членороздільність, розбірливість та «адекватності» письма та мови заповідача є критерії оціночними, а тому не можуть покладати в основу рішення. Окрім того, в описовій частині висновку експертизі посилання на такі критерії відсутні, а той факт, що підпис заповідача на оспорюваному заповіті вчинено саме ОСОБА_9, а не іншою особою, сторонами не оскаржується. Заповіт містить власноручний напис: «Мною прочитано вголос, з моїх слів записано вірно» та підписування тексту заповіту. Дані напис і підпис здійснені нерівним почерком, проте є цілком розбірливими.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Жодний із зазначених критеріїв, якій би міг бути підставою для визнання оспорюваного заповіту недійсним позивачем не доказано.

Доводи апеляційної скарги про відсутність технічної можливості, у урахуванням відстані від робочого місця нотаріуса та місця проживання ОСОБА_9, на виготовлення заповіту, що на думку апелянтів, свідчить про фальшивість записів, судова колегія до уваги не приймає, оскільки будь-яких доказів матеріали справи не містять, а припущення сторони не може покладатись в основу рішення.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_12