Провадження № 22-ц/773/799/15 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Подолюка В.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 100/М від 02.03. 2007 року в розмірі 232 131 (двісті тридцять дві тисячі сто тридцять один) доларів США 03 центів, що в національній валюті становить 1854726 (один мільйон вісімсот пятдесят чотири тисячі сімсот двадцять шість) грн. 90 коп., звернути стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: приміщення 162 в торговому комплексі /літер А-2/, загальною площею 37,0 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1Д, шляхом набуття за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, з отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією переходу права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для оформлення права власності на предмет іпотеки.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

27 березня 2015 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін, представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила рішення суду скасувати.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк, згідно умов договору та вимог закону, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 статті 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до норм Закону України "Про іпотеку", зокрема, статей 1, 7, 33, іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 02 березня 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 100/М, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 110 000 доларів США зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення до 28.02.2013 року.

На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті ОСОБА_3 в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України грошові кошти за кредитним договором не повернула.

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованість станом на 03.01.2014 року заборгованість за кредитним договором складає 232 131,03 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення 162 в торговому комплексі /літер А-2/, загальною площею 37,0 кв.м., яке розташоване за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карпенка Карого, 1Д.

Відповідно до договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобовязань по кредитному договору.

Пунктом 29 договору про іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб»єктом оціночної діяльності.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі № 6-124цс 13).

Твердження в апеляційній скарзі про те, що спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав був уже розглянутий Луцьким міськрайонним судом Волинської області, не відповідає дійсності, оскільки з рішення Луцького міськрайонного суду від 19.10.2010 року, на яке покликається представник відповідача, предметом позову було звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу, а у даному випадку предметом позову є задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття позивачем права власності на предмет іпотеки.

Безпідставним також є твердження апелянта про те, що договір іпотеки є припиненим у звязку з закінченням строку дії кредитного договору, оскільки відповідно до п. 30 договору іпотеки термін дії договору зазначено - до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобовязань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього. Враховуючи, що зобовязання за кредитним договором відповідач не виконала, то договір іпотеки не можна вважати припиненим.

Що стосується не зазначення у рішенні початкової ціни предмета іпотеки, то у резолютивній частині рішення зазначено про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки шляхом набуття позивачем права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, що відповідає вимогам ст. ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, оскільки є власним тлумаченням норм чинного законодавства та обставин справи.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: