АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Галичанського А.Д.

секретарТодоряк Г.Д.

за участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та утримання малолітньої дитини та матері, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2015 року -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та утримання малолітньої дитини та на своє утримання.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

Відповідач ОСОБА_2 визнаний батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 28.11.2013р. Позивач є матір'ю ОСОБА_3. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а також не надає матеріальної допомоги їй, як матері дитини, хоча є працездатним.

Після зміни позовних вимог позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 800грн. щомісяця до повноліття дитини, а також просила стягнути кошти на її утримання в розмірі по 300грн. щомісяця за період з 27 січня 2014 року по 18 червня 2014 року включно.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2015 року позов задоволено.

№ 22ц-658/15р. Головуючий у 1-й інстанції Руснак А.І.

категорія 48/50 Доповідач Перепелюк І.Б.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення незаконним, просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що він хворіє, не має матеріальної змоги сплачувати аліменти у розмірі встановленому рішенням суду. Зазначає, що суд не врахував положення ч.4 ст.84 СК України та не з»ясував його матеріальний стан, а також стан його здоров»я.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Колегією суддів встановлено, що відповідач не був присутнім в суді першої інстанції при розгляді справи, про що зазначено в рішенні суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач - батько дитини є працездатною особою, доказів щодо неспроможності сплачувати аліменти суду не представлено.

При розгляді судом апеляційної скарги, апелянтом представлено докази на підтвердження його стану здоров»я. Зокрема з витягів з медичної картки відповідача вбачається, що він хворіє та потребує лікування.

В довідці ПП «Проектор» від 29.01.2015р. зазначено, що відповідач ОСОБА_2 займає посаду менеджера з продажу з 28.01.2015р. на ? ставки, його заробітна плата становить 580грн.

Враховуючи, що з 28.01.2015р. відповідач має постійне місце роботи, при визначені розміру аліментів слід керуватися положеннями ст.183 СК України та визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позов в частині стягнення коштів на утримання позивача, суд першої інстанції посилався на положення ст.75 СК України. Однак, судом не враховано, що цією статтею регулюються правовідносини щодо утримання одного із подружжя.

При розгляді справи встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, отже підстав для застосування положень ст.75 СК України немає.

Відповідно до чч.2,4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З положень цієї статті вбачається, що мати дитини має право на аліменти на своє утримання у разі достатнього матеріального забезпечення батька дитини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 620,44грн., допомогу як одинокій матері в розмірі 291,60грн. та одноразову допомогу при народженні дитини - 764,17грн.

З 19.06.2014р. позивач має постійне місце роботи.

Аналізуючи представлені по справі докази щодо матеріального стану відповідача та позивача, колегією суддів не встановлено підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача.

Суд першої інстанції неповно з»ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до пп. 1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення в частині стягнення аліментів на утримання позивача та зміни рішення в частині визначення виду та розміру аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст.307, пп.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2015 року в частині стягнення аліментів на утриманні ОСОБА_1 скасувати. В задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Рішення в частині виду та розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :