Справа № 344/8123/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1199/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представників апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет застави за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» звернувся з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4. Позов обґрунтований тим, що між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 6487724 від 18.06.2008 року, за умовами якого позивач зобов'язався надати боржнику кредит у розмірі 405999 доларів США, а боржник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, а саме для придбання транспортного засобу марки Toyota, номер кузова НОМЕР_2, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Зобов'язання за кредитним договором забезпечені договором застави транспортного засобу №6555013 від 18.06.2008 року. ОСОБА_6 не виконувала належним чином умови кредитного договору, а саме з 21.11.2008 року припинила виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту, а з 14.01.2009 року процентів, у результаті чого утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 65 748, 34 доларів США станом на 17.02.2014р. Банку стало відомо, що предмет застави був відчужений ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_6 продала предмет застави без дозволу заставодержателя, то застава зберігає силу і щодо ОСОБА_4 Просив суд позов задовольнити, оскільки ОСОБА_6 свої договірні зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, а тому позивач має право звернути стягнення на предмет застави, навіть якщо предмет застави на даний час перебуває у власності відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставини справи.

Апелянт зазначив, що згідно ст. 17 Закону України «Про заставу» та п. 2.2. Договору застави заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. У випадку, якщо обтяження предмету застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та заставодержатель не надав згоди на відчуження предмету застави, то новий власник не є добросовісним набувачем та зареєстроване обтяження предмету застави зберігає силу для нового власника предмету застави. Обтяження предмету застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 20.06.2008 року за реєстраційним номером 7428652. Крім того, 03.12.2009 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було внесено зміни та зареєстровано звернення стягнення на обєкт обтяження. На момент відчуження предмету застави даний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був чинний та не був виключений.

На думку апелянта, суд проігнорував ту обставину, що ОСОБА_4 набув право власності на автомобіль ще у 2010 році, безпосередньо купивши його у ОСОБА_6, що підтверджується документами, наданими Управлінням ДАІ УМВС в Івано-Франківській області, зокрема, копією тимчасового реєстраційного талону ДАП № 712064, виданого ОСОБА_4 18.03.2011 року. Натомість, справа про банкрутство ФОП ОСОБА_6 була порушена в 2013 році, тобто відповідач аж ніяк не міг купити зазначений автомобіль в процедурі реалізації майна банкрута. Банком була надана до матеріалів справи копія ліквідаційного звіту від 22.04.2014 року, згідно якого автомобіль був виключений ліквідатором з ліквідаційної маси ФОП ОСОБА_6 в звязку з тим, що автомобіль Toyota Previa був реалізований ОСОБА_6 відповідачу ще в грудні 2010 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, представників апелянта, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 6487724 від 18.06.2008 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6, банк надав, а позичальник ОСОБА_6 (третя особа по справі) отримала кредит в розмірі 40 599 доларів США (а.с.5-9).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір застави транспортного засобу № 6555013 від 18.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.12-13), згідно якого остання передала в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2, двигун V= 2438, реєстраційний номер НОМЕР_3. Предмет застави належав заставодавцю на праві власності, про що свідчило свідоцтво про реєстрацію ТЗ АХС № 115942, видане ВРЕВ № 1 ГУМВСУ м. Харкова 07.06.2008 року. За згодою сторін предмет іпотеки оцінений в розмірі 172 200 грн.

У звязку з неналежним виконанням боржником зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 30 085, 57 дол. США.

Автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 був знятий з реєстрації для реалізації (а.с.67).

Згідно баз даних Державтоінспекції області автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за відповідачем ОСОБА_4 (а.с.60-72).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2014 року затверджено ліквідаційний звіт та припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Ліквідатором здійснено інвентаризацію активів банкрута, у тому числі, в нього включено автомобіль Toyota Previa, 2008 року випуску, та ліквідатором отримані дозволи від банків на реалізацію заставного майна, здійснено їх оцінку та продаж на аукціоні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно набув права власності на спірний автомобіль, продаж автомобіля було здійснено з дозволу банку, і протилежного позивач суду не довів.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_6 на підставі кредитного договору № 6487724 від 18.06.2008 року отримала кредитні кошти у розмірі 40 599 доларів США, порушила умови договору щодо оплати кредиту, у результаті чого утворилася заборгованість.

Із вказаного кредитного договору виходить, що між позивачем та ОСОБА_6 як фізичною особою укладений цей договір, за умовами якого банк зобов'язався надати їй, як позичальнику, кредит у розмірі 40 599 доларів США, а позичальник зобовязався використати його за цільовим призначенням, а саме для придбання транспортного засобу марки Toyota, номер кузова НОМЕР_2, сплатити проценти за користування кредитом (12,99 % річних) та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором (до 18.06.2015 року).

Факт отримання кредитних коштів, а також наявність та розмір заборгованості станом на 17.02.2014 року за кредитним договором не оспорюється особами, які беруть участь у справі, а також підтверджується відомостями, які містяться у меморіальному валютному ордері № 456793107 від 18.06.2008 року та оборотно-сальдові відомості (а.с.10,11) та розрахунком заборгованості, згідно якого ОСОБА_6 має перед Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість у загальному розмірі 65 748, 34 (шістдесят пять тисяч сімсот сорок вісім доларів США тридцять чотири центи), з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 39 085, 57 (тридцять девять тисяч вісімдесят пять доларів США пятдесят сім центів); заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими за станом на 17.02.2014 року (включно), в розмірі 26 662, 77 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят два долари США сімдесят сім центів) (а.с.4). Із матеріалів справи вбачається, що банком 09.12.2008 року направлялася ОСОБА_6 вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом (а.с.16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

У статті 572 ЦК України зазначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Пунктом 6.1 ст. 6 договору застави передбачено право позивача звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця, у тому числі, у таких випадках: у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання ( як в цілому, так і в тій чи іншій його частині); у разі невиконання вимоги заставодержателя про дострокове виконання основного зобовязання, зробленої на підставі закону, кредитного чи цього договору; незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у випадку будь-якого порушення умов договору, на підставі якого виникло основне зобовязання; незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у випадку будь-якого порушення заставодавцем умов цього договору застави; незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом заставодавця (якщо заставодавець зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності).

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Пунктом 2.2. статті 2 договору застави транспортного засобу № 6555013 від 18.06.2008р. (а.с.12-13) передбачено, що до виконання основного зобовязання у повному обсязі заставодавець не має права, без письмової згоди заставодержателя, видавати доручень, за якими наділяти третіх осіб правом управління транспортним засобом, відчужувати предмет застави у будь-який спосіб, передавати його у користування третім особам (у тому числі за договором найму (оренди) чи договором позички), передавати предмет застави як внесок до статутного фонду юридичних осіб, в спільну діяльність, розпоряджатися будь-яким іншим чином предметом застави в цілому або окремими його частинами, вчиняти відносно предмету застави будь-які інші правочини, в тому числі видавати доручення, за якими наділяти третіх осіб правом вчинення інших правочинів щодо предмета застави від імені заставодавця.

Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 20.06.2008 року свідчить, що на підставі договору застави рухомого майна від 18.06.2008 року у Державному реєстрі було внесено реєстраційний запис щодо обєкта обтяження автомобіля легкового Toyota Previa, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації АХ5144ВК, належного ОСОБА_6 із зазначенням відомостей про обмеження відчуження (за погодженням з обтяжувачем ЗАТ «Перший український міжнародний банк»), що відповідає вимогам ст. 577 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». 03.12.2009 року реєструвалися у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зміни відомостей про обтяження із зазначенням про звернення стягнення (а.с.18-19). Представник позивача щодо зареєстрованих змін у судовому засіданні пояснив, що на підставі виконавчого напису нотаріуса зверталося стягнення на спірний автомобіль, однак виконавчий напис нотаріуса не був предявлений до виконання.

30.11.2010 року ОСОБА_6 ВРЕР №3 ГУМСУ м. Харків видане замість втраченого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 115942 повторне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 243511 - автомобіля легкового Toyota Previa, номер кузова НОМЕР_2, номер державної реєстрації АХ5144ВК (а.с.65), а 01.12.2010 року зазначений транспортний засіб знятий з обліку для реалізації (а.с.67).

15.12.2010 року ОСОБА_4 був проданий і виданий спірний автомобіль, про що свідчить довідка-рахунок серії КІМ № 455465 від 15.12.2010 року (а.с.66).

18.12.2010 року на підставі заяви ОСОБА_4 здійснена тимчасова перереєстрація транспортного засобу з комісійного магазину, заміна транзитних державних номерних знаків та виданий на його імя тимчасовий реєстраційний талон транспортного засобу ДАП № 712064, виданий державний реєстраційний номер транспортного засобу АТ 3900АО (а.с.62).

10.03.2011 року відбулася перереєстрація спірного транспортного засобу з тимчасової на постійну за відповідачем ОСОБА_4 (а.с.61) і йому видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 431524, державний реєстраційний номер транспортного засобу АТ 3900АО. Даний автомобіль на час розгляду справи знаходиться у власності ОСОБА_4

Ухвалою Господарського суду Харківської області 04 квітня 2013 року, тобто після відчуження спірного автомобіля, було порушено провадження у справі про банкрутство щодо ОСОБА_6, а 25.04.2013 року постановою Господарського суду Харківської області вона була визнана банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура. Ухвалою цього ж суду від

07 серпня 2014 року затверджений ліквідаційний звіт та припинена підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі, якщо порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що відчуження спірного автомобіля ОСОБА_6 вчинила зі згоди заставодержателя.

Доводи відповідача про те, що не може звертатися стягнення на цей автомобіль, оскільки ОСОБА_6 як фізична особа-підприємець визнана банкрутом, тому вимоги кредиторів, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними, не заслуговують на увагу, оскільки частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності громадянина передбачено ст. ст. 47 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зі змісту зазначених норм убачається, що основне зобовязання за кредитним договором не припинилося, тому не можна вважати припиненим право застави.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13.

Крім того, Верховний Суд України у своїх постановах зазначив і правову позицію про те, що реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена навіть в межах ліквідаційної процедури, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (Постанови № 6-7 цс13 від 03.04.2013 року та № 6-168 цс14 від 19.11.2014 року).

За таких обставин, в силу ст. 589 та ст. 590 ЦК України, та ст. 20 Закону України «Про заставу» позивач набув права звернення на спірний автомобіль, оскільки в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не було виконано.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Реалізація спірного автомобіля, відповідно до ст. 591 ЦК України, повинна бути проведена шляхом його продажу з публічних торгів із встановленням початкової ціни реалізації у розмірі 219 999, 00 гривень, яка була погоджена сторонами у договорі застави транспортного засобу, що є суттєвою умовою договору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 15 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити.

Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Toyota Previa, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом проведення публічних торгів із встановленням початкової ціни реалізації у розмірі 172 200, 00 (сто сімдесят дві тисячі двісті) гривень в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» у загальному розмірі 65 748, 34 (шістдесят пять тисяч сімсот сорок вісім доларів США тридцять чотири центи), з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 39 085, 57 (тридцять девять тисяч вісімдесят пять доларів США пятдесят сім центів); заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими за станом на 17.02.2014р. (включно), в розмірі 26 662, 77 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят два долари США сімдесят сім центів).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» понесені судові витрати у розмірі 5 724, 60 (пять тисяч сімсот двадцять чотири гривні шістдесят копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у двадцятиденний строк з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_8

ОСОБА_9