Справа № 345/963/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1410/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5

позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,- за апеляційними скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулись в суд з указаним позовом, зазначивши, що вони є співвласниками квартири по вул. Стуса 8/45 в м. Калуш. 30.08.2013 року відбулись прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна згаданої квартири. Проте рішенням Калуського міськрайонного суду від 07.05.2014 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.08.2014 року, визнано недійсними прилюдні торги та свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на імя ОСОБА_7 Зазначають, що ОСОБА_7 завідомо знаючи , що позивачі є власниками спірної квартири 02.03.2015 року продав її ОСОБА_2 Зважаючи на наведене, просили визнати договір купівлі-продажу майна від 02.03.2015 року - квартири АДРЕСА_1, вчинений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу недійсним, зобовязати Державну реєстраційну службу Калуського МРУЮ скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.05.2015 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу майна від 02.03.2015 року, а саме квартири №45 на вул. В.Стуса,8, що в м. Калуш, вчинений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу ОСОБА_8 недійсним. Зобовязано Державну реєстраційну службу Калуського МРУЮ скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.03.2015 року.

Не погодившись з рішенням суду, в звязку його незаконністю через порушення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Так ОСОБА_7 вказував, що ухвалюючи рішення суд не врахував, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири 02.03.2015 року власником даної квартири був він з усіма правами власника, що підтверджувалось записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачі були власниками квартири до часу примусового продажу. Посилання суду на додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 16.02.2015 року, яким скасовано державну реєстрацію права власності є безпідставним, оскільки таке рішення є незаконним, так як під час розгляду цивільної справи про визнання недійсними прилюдних торгів не було заявлено позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності. На додаткове рішення подано апеляційну скаргу.

В свою чергу ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі також вказує, що на момент укладення договору власником спірної квартири був ОСОБА_7 Проте, судом не взято до уваги те, що відповідно до п.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Посилається на норми ст.ст.655,656 ЦК України відповідно до яких за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні, яка сплачує за нього певну грошову суму. Предметом договору може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору.

Суд не взяв до уваги положення ст.388 ЦК України, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом не враховано, що позивачем не подавалось до реєстратора заяву про реєстрацію прав на нерухоме майно і відмови в реєстрації їхнього права власності на квартиру за рішенням суду не було.

Апелянти просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу квартири відповідач ОСОБА_7 не мав права продавати квартиру на вул. Стуса 8/45 в м. Калуш, оскільки не був її власником, а відтак правочин є недійсним.

Такий висновок не узгоджується з нормами матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були співвласниками по ? квартири по вул. Стуса 8/45 в м. Калуш відповідно до свідоцтва про право власності від 22.12.2005 року та свідоцтва про право на спадщину від 17.05.2010 року відповідно.

30.08.2013 року проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна спірної квартири, на виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 25.05.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, переможцем яких став ОСОБА_7

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 07.05.2014 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.08.2014 року визнано недійсними прилюдні торги, проведені 30.08.2013 року в м. Калуш, оформлені протоколом проведення №15/117/13-1_2 та актом від 04.09.2013 року, складеним на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації майна, належного ОСОБА_4 та ОСОБА_6, яке знаходиться по вул. Стуса,8/45 в м. Калуш. Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на імя ОСОБА_7, серія ВТЮ №884386 від 06.09.2013 року, зареєстроване в реєстрі №1034.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.03.2015 року ОСОБА_7 продав спірну квартиру ОСОБА_2

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулись з позовом з підстав незаконності, на їхню думку, вчиненого правочину, через недостатню правоздатність відповідача на розпорядження майном та просили визнати договір недійсним відповідно до ст.215 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 16, статтею 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Така правова позиція викладена в Постанові ВСУ 6-58цс13 від 26.06.2013 року .

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки у справі, яка переглядається, прилюдні торги на підставі яких спірну квартиру було вилучено з володіння позивачів, в подальшому рішенням суду було скасовано, то вони вправі звернутися з позовом про витребування її від добросовісного набувача ОСОБА_7 за правилами ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи ті інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обраний ОСОБА_4 та ОСОБА_6 спосіб захисту свого цивільного права не може бути застосований до даних правовідносин. Таким чином, їх вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 02.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.

Позовна вимога про зобовязання Державної реєстраційної служби Калуського МРУЮ скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру згідно з укладеним договором є похідною, а тому теж не підлягає задоволенню.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з порушенням вимог матеріального права, а тому воно підлягає до скасування з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 19 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба Калуського міськрайонного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_9

ОСОБА_10