РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2888/15-ц

пр. № 2/759/2639/15

27 березня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Копчуку Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації,

встановив:

ОСОБА_1 в лютому 2015 року заявила позов до ОСОБА_2, за яким просила дозволити тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, до досягнення дитиною повноліття, а також дозволити виготовлення проїзних документів на дитину.

Позов мотивований тим, що відповідач безпідставно відмовляється у наданні згоди на виїзд дитини за кордон.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на вимогах позову наполягала. Просила їх задовольнити за підстав викладених в позовній заяві.

ОСОБА_2 позов не визнав, і пояснив, що позивач не порушувала перед ним питання виїзду дитини за кордон.

Начальник Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, надіслала заяву, за якою просила розглянути справу без участі представника служби, та постановити рішення в інтересах та на користь дитини.

Судом встановлено таке.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на що вказує свідоцтво про народження.

Його батьками є сторони у справі.

Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір'ю, утримання та виховання дитини сторони здійснюють спільно.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Виїзд з України на постійне проживання дітей віком від 14 до 18 років може бути здійснено лише за їх згодою, оформленою письмово і нотаріально засвідченою.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р., перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, в тому числі проїзний документ дитини.

Відповідно до п.п. 3,4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою у числі іншого можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, законом передбачено, що судом, за наявності до того підстав, може бути надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди батька.

Проте, виходячи з засад змагальності, суд вважає, що в цьому випадку, позивачеві слід довести мету, з якою здійснюється виїзд дитини за кордон, до якої країни (країн) здійснюється такий виїзд, та на які терміни планується виїзд, а відповідач має довести обставини, що унеможливлюють такий виїзд, тобто обставини, що вказують на порушення його прав, чи ущемляють або суперечать інтересам дитини.

Позивач в судовому засіданні в обґрунтування позову, надала заявки до туристичних агенцій на бронювання туру до Туреччини на термін 01.06.-30.06. 2015 року, та Греції на термін 04.09.-29.09. 2015 року, і пояснила, що дані поїздки мають на меті оздоровлення дитини, розширення її кругозору, тощо. Далі, позивач пояснила, що у неї ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син ОСОБА_5, батьком дитини є громадянин Туреччини, саме останнім і забезпечуються поїздки, та перебування в країнах прямування. Крім того, позивач вказала, що нею та батьком її меншої дитини заплановано, ще одну поїздку до Туречинни в межах року з термінами якої вони визначаться пізніше.

Відповідач, як це вже наводилось вище, заперечував сам факт наявності спору. У зв'язку з цим, судом відкладався розгляд справи, та у судовому засіданні оголошувалась перерва, тобто сторонам надавався час, для вирішення виїзду дитини за кордон в позасудовому порядку, проте сторони згоди так і не досягли. Тому, суд вважає, що в даному випадку наявний спір.

За відсутності іншого, єдине чим суд може пояснити позицію відповідача, це його не бажанням щоб дитина проживала, проводила час в умовах нової сім'ї позивача.

Дійсно, нинішній чоловік позивача є представником іншої культури, віросповідування, але це не вказує на те, що позивач перебуваючи за кордоном не зможе забезпечити дитині належні умови утримання, безпеки, тощо. Не має підстав вважати, що цьому на перешкоді може стати і інша дитина позивача, хоч виходячи з віку вона і потребує більше уваги.

До того ж, поїздки здійснюються на умовах туристичного туру, а тому в їх оплату входить страхове забезпечення.

Що ж стосується мети поїздок, то вони очевидні, оскільки Туречинна і Греція є туристичними країнами, що мають багату культурну спадщину, морські курорти, помірний клімат, тощо.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на виїзд дитини сторін до Туреччини та Греції в супроводі матері, без згоди та супроводу батька, на термін в один рік починаючи з 01.06.2015 року, у зв'язку з чим дитині необхідно оформити проїзні документи, тобто позов може бути задоволено частково.

Судові витрати, за наведеного висновку, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька задовольнити частково.

Дозволити тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до країн Туреччина, Греція в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з 01.06.2015р. по 01.06.2016р.

Дозволити виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон на неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в межах вказаного періоду часу та до вказаних країн прямування.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення.

Головуючий Сенько М.Ф.