Провадження № 2/314/895/2015
У Х В А Л А

іменем України

22.06.2015 року м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Беспалько Т.Д., розглянувши позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, судді судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3, судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Вільногірського районного суду Дніпропетровської області, судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області ОСОБА_5, відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_6, треті особи Президент України, Уповноважена Верховної Ради України з прав людини про визнання невиконання умов шлюбного договору, припинення дії, яка порушує право, виконання обовязку в натурі, відновлення становища яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, підсудність якої в порядку ст. 108 ЦПК України визначена Вільнянському районному суду Запорізької області.

На підставі ст. 122 ч.2 п.1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 в частині визнання порушень суддів та судів, встановлення певних фактів підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 п. 10 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У відповідності до ст.ст. 62, 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституцією України визначено, що рішення суддів (судів) і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів (судів) у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх рішень, дій або бездіяльності до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи судом.

У Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2008 року по справі № 21-319 во 07) зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів (судів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді (суду) є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (судів), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Не можуть розглядатися справи за позовами щодо встановлення недостовірності інформації, яка міститься у судових рішеннях. Для таких рішень законом встановлений порядок оскарження або перегляду лише судом вищої інстанції і в порядку, передбаченому процесуальним законом.

За заявленим до суду в порядку цивільного судочинства позовом ОСОБА_1 також просить:

1. визнати порушення Апеляційного суду Дніпропетровської області щодо не надсилання йому ухвали від 03.11.2014 року;

2.визнати порушення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за його позовом від 10.09.2014 року його процесуального права, передбаченого ст. 222 ч.3 ЦПК України (направлення копій судового рішення особам, які брали участь у справі).

У відповідності до ст. 17 ч. 1 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому, п. 1 ч.2 названої статті визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З викладених позовних вимог вбачається наявність спору між фізичною особою ОСОБА_1 та Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська і Апеляційним судом Дніпропетровської області, як суб'єктами певних владних повноважень, щодо оскарження їх бездіяльності відносно не надсилання позивачеві копій належних судових рішень.

Отже, у справі за позовом в частині перелічених двох вимог необхідно відмовити у відкритті провадження також на підставі пункту 1 частини другої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки названа позовна заява підлягає розгляду в порядку не цивільного, а адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 122 ч. 2 п.1 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, судді судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3, судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Вільногірського районного суду Дніпропетровської області, судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області ОСОБА_5, відповідач за первинним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_6, треті особи Президент України, Уповноважена Верховної Ради України з прав людини в частині визнання порушень суддів та судів, встановлення певних фактів, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.Д. Беспалько

22.06.2015

Суддя: ОСОБА_7

22.06.2015