УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Гайворонської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на частку в спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила суд на підставі ст. ст. 1266, 1267, 1268 ЦК України визнати за нею в порядку спадкування право власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом є позивач, оскільки її батько ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а також відповідач.

Правовстановлюючі документи на цей будинок оформлені на прабабу ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 все життя проживав у спірному будинку, прийняв спадщину після смерті матері, але за життя не переоформив право власності на будинок на своє ім'я.

У передбачений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів на будинок.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на Ѕ частини будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» <nau://ukr08> роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України <nau://ukr/435-15>, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР <nau://ukr/1540-06>, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, до правовідносин щодо прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8 застосовуються правила ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06> 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st548> для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ( ч. ч. 1, 2 ст.549 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st549>).

Встановлено, що заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 до державної нотаріальної контори не подавав.

Апеляційний судом встановлено, що ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований з 1973 року разом з матір'ю по АДРЕСА_1, перебував на військовому обліку у військкоматі, працював у МК-80. 05 вересня 1996 року його було виписано та перепрописано за вказаною адресою у зв'язку із обміном паспорта.

Згідно з ч. 2 п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, що була чинною до 07 липня 1994 року, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ОСОБА_6 у встановленому п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st549> порядку прийняв спадщину, оскільки на час смерті матері і до теперішнього дня прописаний у спірному будинку, до 1998 року проживав у ньому.

У матеріалах справи є копія договору дарування від 03 квітня 1990 року, згідно з яким ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_6 прийняв у дар належний їй жилий будинок з будівлями, розташований по АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня