Справа № 689/772/15-ц
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

08.04.2015 року смт. Ярмолинці

Суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області Соловйов А.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, зацікавлені особи: Стріховецька сільська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення родинних звязків та належності правовстановлюючих документів,-

ВСТАНОВИВ:

06.04.2015 р. до суду надійшла заява ОСОБА_1, зацікавлені особи: Стріховецька сільська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4, який помер 08.01.2003 р. є батьком заявника; встановлення факту, що заповіт, складений ОСОБА_5 належить батькові заявника ОСОБА_4, який помер 08.01.2003 р.

Заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що після смерті 08.01.2003 р. батька - ОСОБА_4 позивачу було відмовлено у оформленні спадщини через відсутність доказів родинних відносин з померлим, розбіжностями у написанні прізвища померлого у заповіті. Метою встановлення даних фактів заявник визначає необхідність оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, що сталась 08.01.2003 р.

Заяви, подані до суду в порядку окремого провадження, повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу. Однак, подана заява таким вимогам не відповідає.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, заява має містити зміст вимог, які, в силу ст. 16 ЦПК України, не можуть обєднувати ті, які підлягають розгляду за різними правилами судочинства.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності саме правовстановлюючого, а не іншого документа. При цьому, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

Можливість встановлення факту належності заповіту, який є правочином, а не правовстановлюючим документом, померлій особі, а не заявникові, законодавством, з урахуванням змісту зазначеного листа, не передбачена.

За своєю суттю, зазначена вимога щодо дійсності заповіту як такого, що складений певною особою, підлягає розгляду у порядку позовного провадження. І такого роду вимога фактично вже була розглянута судом у справі №689/502/13-ц, що вбачається з долученої до матеріалів заяви копії судового рішення.

Стосовно вимоги встановлення факту родинних відносин між заявником та ОСОБА_4, то відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, лише коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. 2. Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Зі змісту заяви вбачається, що розбіжність у написанні прізвищ заявника та ОСОБА_4 не була причиною відмови заявникові у видачі свідоцтва про право на спадщину; такою причиною став сплив строку на подання заяви про прийняття спадщини. Питання поважності причин пропуску такого строку було предметом судового розгляду у справі №689/2586/14-ц.

В світлі наведеного, у заяві заявнику слід навести дійсну мету встановлення зазначеного факту із обґрунтуванням того, чи породжуватиме безпосередньо встановлення такого факту для заявника юридичні наслідки; не повязаність із подальшим вирішенням спору про право.

Всупереч зазначеному листу та п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, заявникові слід зазначити докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 встановлено, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120, 258 ЦПК України, тому її необхідно залишити без руху.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 121 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи: Стріховецька сільська рада, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення родинних звязків та належності правовстановлюючих документів залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 на усунення недоліків заяви пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У випадку не усунення недоліків у вказаний строк, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя підпис

Копія вірна

Суддя Ярмолинецького райсуду А. В. Соловйов