Провадження № 22-ц/780/3534/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 25.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 31 жовтня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу за спільні кошти було придбано наступне майно: трикімнатна квартира АДРЕСА_1, вартістю 560000 грн.; автомобіль «Skoda Octavіа А5 Еlеgаnсе 1,8TSI/118кW» вартістю 199130 грн.; кухонні меблі вартістю 15000 грн.; духовка «Indesit» вартістю 3999 грн.; витяжка «Руrаmіdа КК-60 вартістю 1499 грн.; поверхня «Gorenja ІТ 612 АSС» вартістю 3999 грн.; холодильник «Воsch КGV36VW21R» вартістю 4299 грн.; шафа-купе вартістю 5424 грн.

При поділі майна просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, кухонні меблі, холодильник «Bosch КGV36VW21R», духовку «Indesit», витяжку «Pyramida», варочну поверхню «Gorenjе», шафу-купе, а відповідачу виділити у власність автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegence 1.8 TSI/118kW».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року зазначені судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від від 07 квітня 2015 року позов задоволено, в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 80,00 кв.м, житловою площею 46,80 кв.м та виділено на праві власності кухонні меблі, придбані за договором № 32 від 17 березня 2013 року вартістю 15000 грн., духовку «Indesit» вартістю 3999 грн., витяжка «Pyramida» вартістю 1499 грн., варочна поверхня «Gorenjе» вартістю 3999 грн., холодильник «Bosch КGV36VW21R» вартістю 4299 грн., шафу-купе вартістю 5424 грн.

У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 80,00 кв.м, житловою площею 46,80 кв.м та виділено на праві власності автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegence 1.8 TSI/118kW» вартістю 199130 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 3114,74 грн.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, не застосував до даних правовідносин п. 3 ст. 57 СК України та не взяв до уваги безспірні докази того, що спірне майно було придбано відповідачем за час шлюбу, але за кошти, виручені ним від купівлі-продажу майна, яке належало йому особисто.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідно до вимог ст. 65 СК України позивач дала згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім'ї і набуте майно спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, судом встановлено, що придбані відповідачем кухонні меблі, побутова техніка та шафа-купе були придбані у період шлюбу та призначені для облаштування спільної квартири, тому суд дійшов висновку про те, що дане майно, а також автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані в інтересах сім'ї.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України все те, що одержане за договором, укладеним одним з подружжя в інтересах сім"ї, стає спільною власністю подружжя.

У ч. 2 ст. 65 СК України сформульована правова презумпція, відповідно до якої вважається, що один з подружжя, укладаючи договір стосовно спільного майна, діє зі згоди другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. 3 ст. 65 СК України).

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2008 року сторони уклали шлюб.

Від шлюбу 05 травня 2010 року у сторін народилася дочка ОСОБА_4.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу сторін було придбано наступне майно: трикімнатна квартира АДРЕСА_1, вартістю 560000 грн., на підставі нотаріально посвідченого 14 березня 2013 року договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.14-15); автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegance 1,8TSI/118kW» вартістю 199130 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2013 року, укладеного між ДП «Автотрейдінг-Центр» та ОСОБА_2 (а. с. 21-26); кухонні меблі вартістю 15000 грн. на підставі договору про продаж меблів № 32 від 17 березня 2013 року (а.с. 17-18); духовка «Indesit» вартістю 3999 грн., витяжка «Pyramida KR-60 вартістю 1499 грн., поверхня «Gorenje IT 612 ASC» вартістю 3999 грн., холодильник «Bosch KGV36VW21R» вартістю 4299 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 17 березня 2013 року (а. с. 19); шафа-купе вартістю 5424 грн., що підтверджується копією замовлення № ДР 1357 від 06 квітня 2013 року (а. с. 20).

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що до шлюбу ОСОБА_2 на праві власності належала 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2, та 3/8 частини квартири за адресою: м. Київ, Кловський узвізАДРЕСА_3, які були відчужені відповідачем 01 березня 2013 року за договорами купівлі-продажу, з яких убачається, що продаж 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 вчинено за 261850 грн., а продаж квартири № 65 буд. № 4 Кловський узвіз м. Київ вчинено за 1438740 грн. Наведені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 1999 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2001 року, копіями договорів купівлі-продажу квартир від 01 березня 2013 року (а. с. 48-52).

Встановлено, що 14 березня 2013 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, вартістю 560000,00 грн. (а. с. 14-15).

14 березня 2013 року відповідач вносить другий (основний) платіж за договором купівлі-продажу автомобіля «Skoda Octavia A5 Elegance 1,8TSI/118kW» в розмірі 194145,00 грн. (а. с. 21-24).

Крім того 17 березня 2013 року ОСОБА_2 придбано холодильник «Bosch KGV36VW21R», духовку «Indesit», витяжку «Pyramida KR-60», поверхню «Gorenje IT 612 ASC», загальною вартістю 11050 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 17 березня 2013 року (а. с. 19), а також кухонні меблі, вартістю 15000 грн. 06 квітня 2013 року ОСОБА_2 уклав договір з придбання шафи-купе вартістю 5424,00 грн. (а. с. 20).

З копії наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_3 від 14 березня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, вбачається, що позивачка надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на купівлю квартири АДРЕСА_1 за ціною та на умовах на його розсуд. У цій заяві зазначено, що купівля вищевказаної квартири здійснюється її чоловіком в інтересах сім'ї та їй роз'яснено, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю (а. с. 16).

Тобто, відповідно до вимог ст. 65 СК України позивачка дала згоду на придбання спірного нерухомого майна в інтересах сім'ї і набуте майно спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Такий висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, який відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обовязковим для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірна квартира, кухонні меблі, побутова техніка та автомобіль були придбані відповідачем у період шлюбу в інтересах сімї, тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

За правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за певних обставин.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ст. 71 СК України).

Колегія суддів вважає, що визнаючи за сторонами право власності по ? частині за кожним на спірну квартиру АДРЕСА_5, суд дійшов вірного висновку про те, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя і виходив з положень ст. 70 СК України.

При проведенні поділу майна подружжя суд вірно вважав за необхідне автомобіль «Skoda Octavia A5 Elegence 1.8 TSI/118kW» вартістю 199130 грн. виділити відповідачу, оскільки він постійно користується ним. Інші предмети домашнього вжитку, які є предметом спору, виділити позивачці, зважаючи на те, що з нею залишилася проживати спільна дитина сторін.

Зважаючи на все вищевикладене та беручи до уваги положення статті 338 ЦПК України, згідно з якою висновки й мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про задоволення позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді