АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________Провадження: № 22-ц-/790/4492/15 Головуючий: 1 інстанції Справа: № 616/238/15-ц Нестайко Ю.В. Категорія: скарга на дії ВДВС Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа: Відділ державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області на бездіяльність начальника та державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області при виконанні судового рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року заявник ОСОБА_2, як сторона виконавчого провадження (стягувач), звернувся до суду зі скаргою, в подальшому уточненою, в якій вказував на те, що 10.09.2013 року на адресу ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області ним було направлено виконавчий лист № 616/709/13, виданий Великобурлуцьким районним судом Харківської області на примусове виконання рішення цього ж суду про стягнення з ПП «Бурлук автотранс 1» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні, в загальному розмірі 15 915,81 грн. Копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом він, стягувач не отримував. У березні 2015 року він звернувся до начальника ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Півньова Є.В. з усною заявою з проханням повідомити його про хід виконання судового рішення, на що отримав відповідь про те, що заборгованість з підприємства за рішенням суду, дійсно має бути стягнута, проте у боржника на даний час відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення для погашення заборгованості. Вже після цієї розмови 01.04.2015 року заявник отримав по пошті постанову державного виконавця ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В., затверджену начальником відділу Півньовим Є.В., про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка була винесена ще 05.02.2014 року, тобто про вказане рішення державного виконавця він дізнався через рік. В мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що заходи з розшуку майна, на яке може бути звернуто стягнення, виявились безрезультатними. При цьому, в обґрунтування цих тверджень, державний виконавець послався на довідку бази даних автомототранспорту, державний реєстр речових прав на нерухоме майно та інші довідки, проте жодного посилання на будь-яку інформацію з Державної фіскальної служби України про наявність чи відсутність у боржника банківських рахунків чи рахунків у цінних паперах, вказана постанова не містить, що дає підстави вважати, що така необхідна інформація державним виконавцем навіть не запитувалась, а відтак його постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є незаконною.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що державний виконавець ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В., в провадженні якого знаходилось виконавче провадження, не вжив усіх необхідних заходів для реального виконання рішення суду, а начальник цього відділу державної виконавчої служби Півньов Є.В., затверджуючи постанову останнього про повернення виконавчого документа стягувачеві, не вжив жодних розпорядчих дій по усуненню порушень, допущених його підлеглим при проведенні виконавчих дій, заявник ОСОБА_2 просив суд визнати неправомірною бездіяльність зазначених посадових осіб виконавчої служби; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 05.02.2014 року та поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 616/709/13, виданого 10.09.2013 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області; зобов'язати ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області вжити передбачених законодавством заходів для виконання рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області про стягнення з ПП «Бурлук автотранс 1» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в загальному розмірі 15 915,81 грн., а також своєчасно оповіщати стягувача, як сторону виконавчого провадження, про всі дії, що пов'язані з виконанням цього судового рішення.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 підтримав подану ним скаргу в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області у своїх письмових запереченнях на подану заявником ОСОБА_2 скаргу просив суд відмовити в задоволенні цієї скарги, посилаючись на її безпідставність. При цьому він вказував на те, що державним виконавцем цього відділу державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 616/709/13, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області на примусове виконання рішення цього ж суду про стягнення з ПП «Бурлук автотранс 1» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні, вживалися всі, передбачені законом заходи, необхідні для його примусового виконання, однак ці заходи позитивних наслідків не дали у зв'язку з відсутністю у боржника грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, на які могло бути звернено стягнення для задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області при виконанні судового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі заявника ОСОБА_2 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали районного суду та постановлення по справі нової ухвали про задоволення його скарги щодо визнання незаконними дій начальника відділу державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області при виконанні судового рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що згідно частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Великобурлуцьким районним судом Харківської області у справі № 616/710/13-ц було прийнято рішення про стягнення з ПП «Бурлук автотранс 1» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Проте, як державний виконавець відділу державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області Єфременко С.В., так і начальник цього ВДВС Півньов Є.В., як посадові особи, на яких державою покладено обов'язок виконання судових рішень, не виконали рішення у справі № 616/710/13-ц, що перш за все є порушенням Конституції України, а також законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють примусове виконання судових рішень.

Таким чином права апелянта, порушення яких встановлено рішенням суду у справі № 616/710/13-ц, не були захищені ані державою, ані судом при оскарженні ним дій державного виконавця.

Перевіривши законність і обгрунтованність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється державними виконавцями на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами, (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Обов'язки і права державних виконавців визначені законодавцем у ст. 11 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець, зокрема має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV).

Відповідно до ст. 27, 30, 32 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника врегульовано ст. 52 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника, передбачені в ст. 33 Закону № 606-XIV.

За приписами цієї правової норми у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Порядок та наслідки повернення виконавчого документа стягувачу передбачені у ст. 47 Закону № 606-XIV.

За приписами цієї статті виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність зазначених обставин державний виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 вказаної правової норми рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 4 коментованої статті).

Положення ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах цивільної справі письмовими доказами, рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 09 вересня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ПП «Бурлук Автотранс 1» про стягнення з підприємства на користь позивача ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні в загальному розмірі 15 915,81 грн.

На підставі вказаного судового рішення 10.09.2013 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області було видано виконавчий лист № 616/709/13 про стягнення з боржника - ПП «Бурлук Автотранс 1» на користь стягувача ОСОБА_2 вищезазначеної грошової суми, який був пред'явлений для виконання до відділу державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області (а.с. 6).

Постановою державного виконавця ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. від 13.09.2013 року було відкрите виконавче провадження ВП № 39797246 з примусового виконання виконавчого листа № 616/709/13 та запропоновано боржнику ПП «Бурлук Автотранс 1» добровільно виконати рішення суду в термін до 20.09.2013 року, що останнім здійснено не було (а.с 21).

Постановою державного виконавця ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. від 20.09.2013 року виконавче провадження ВП № 39797246 з примусового виконання виконавчого листа № 616/709/13 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 39118302, яке перебувало на виконанні у цьому ж відділі державної виконавчої служби (а.с. 47).

У межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. виносилися відповідні постанови про арешт коштів боржника - ПП «Бурлук Автотранс 1» та неодноразово направлялися письмові запити до державних установ, Державної реєстраційної служби України, Державної податкової служби України, Великобурлуцького МКПТІ про наявність у боржника - ПП «Бурлук Автотранс 1» грошових коштів на банківських рахунках, а також рухомого та нерухомого майна, на яке може бути звернено примусове стягнення для задоволення вимог стягувачів, проте згідно отриманих відповідей зазначене майно у боржника відсутнє, як відсутні в нього й кошти на рахунках у банківських установах (а.с. 23 - 44).

Згідно акту від 04.02.2014 року державним виконавцем ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. за участю понятих було здійснено вихід за місцезнаходженням боржника - ПП «Бурлук Автотранс 1» для перевірки майнового стану останнього, проте цей вихід позитивних наслідків не дав, оскільки як з'ясувалося, підприємство не працює з лютого 2013 року, керівництво підприємства взагалі відсутнє, й будь-якого майна, належного боржнику, що підлягає арешту та опису, та на яке може бути звернено стягнення, виявлено не було (а.с. 45).

05 лютого 2014 року державним виконавцем ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 616/709/13 стягувачеві ОСОБА_2, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка затверджена начальником цього відділу виконавчої служби Півньовим Є.В. (а.с. 46).

Таким чином, як свідчать наявні в матеріалах цивільної справи дані, державним виконавцем ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. вживались усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 616/709/13, виданого 10.09.2013 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області, про стягнення з боржника - ПП «Бурлук Автотранс 1» на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні в загальному розмірі 15 915,81 грн., однак цей виконавчий документ, а відтак і саме судове рішення не були примусово виконані в установлені законодавством строки з об'єктивних причин, а саме, в зв'язку з відсутністю у боржника ПП «Бурлук Автотранс 1» грошових коштів, а також рухомого та нерухомого майна, на яке могло бути звернено стягнення.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги заявника ОСОБА_2 на дії посадових осіб відділу державної виконавчої служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, за її безпідставністю.

При цьому судова колегія вважає за необхідне також зазначити, що винесена державним виконавцем ВДВС Великобурлуцького РУЮ Харківської області Єфременко С.В. постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ОСОБА_2, не позбавляє останнього права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, як те передбачено ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Що ж стосується доводів апеляційної скарги заявника ОСОБА_2, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим районним судом по справі судовим рішенням та суб'єктивної його переоцінки, то ці доводи апелянта, в даному випадку, є несуттєвими, судове рішення, прийняте районним судом по суті розглянутої ним скарги не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 312 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: