Справа №333/298/15-ц
провадження №2/333/773/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г. при секретарі Кабановій К.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.06.2012 року ОСОБА_3, виступаючи на позачергових зборах в ЖБК «Комунаровець-13», усно повідомив 78 особам, присутнім за цих зборах, наступне: «В связи с тем, что Селезнева не передает вновь избранному правлению уставне документы, каждый собственник квартиры для принятия в члены ЖСК должен подать письменное заявление».

Також відповідач повідомив, що «Селезнева не передала вновь избранному правлению ключи от вспомогательных помещаний ЖСК (подвалы, чердаки), а также печать, инициативной группе и вновь избранному председателю пришлось за собственные деньги зготовить дублікат печати, закупить нове замки для всех вспомогательных помещений, оплатить услуги нотаріуса по заверению подписей председателя правления и секретаря собрания».

Розповсюдження відповідачем вказаної інформації 78 особам зафіксовано протоколом №3 позачергових загальних зборів членів ЖБК «Комунаровець-13» від 14.06.2012 року.

Таким чином, вважає, що відповідач розповсюдив про неї відомості, які не відповідають дійсності, порочать її честь, гідність та ділову репутацію. До відповідальності за будь-які порушення діючого законодавства, вона ніколи не притягувалася.

На підставі зазначеного просила суд зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірні відомості, а саме: «В связи с тем, что Селезнева не передает вновь избранному правлению уставне документы, каждый собственник квартиры для принятия в члены ЖСК должен подать письменное заявление», інформацію про те що «Селезнева не передала вновь избранному правлению ключи от вспомогательных помещаний ЖСК (подвалы, чердаки), а также печать, инициативной группе и вновь избранному председателю пришлось за собственные деньги зготовить дублікат печати, закупить нове замки для всех вспомогательных помещений, оплатить услуги нотаріуса по заверению подписей председателя правления и секретаря собрания», шляхом усного виступу на чергових зборах ЖБК «Комунаровець-13», стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

В судовому засіданні позивач та її представник просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, а також дослідивши інші докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Статтею 270 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на повагу до гідності та честі, які є її особистим немайновим правом.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з частиною 3 статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України.

Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, свобода вираження поглядів і отримання інформації є практично необмеженою.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст.34 Конституції України, а також закріплене в ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини» як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгес проти Австрії» (1986 рік) Європейський суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.

Відповідно до роз'яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.06.2012 року відбулися позачергові загальні збори ЖБК «Комунаровець-13», на яких виступила ОСОБА_3 та повідомив присутнім на зборах, що «В звязку із тим, що ОСОБА_2 не передала новообраному правлінню уставні документи, кожний власник квартири для прийняття в члени ЖБК повинен подати письмові заяви». Також ОСОБА_3 у своєму виступі повідомив, про те, що ОСОБА_2 не передала заново обраному правлінню ключі від допоміжний приміщень ЖБК (підвали, горища), а також печатку, ініціативній групі і новообраному голові довелося за власний рахунок виготовити дублікати печатки, купити нові замки для всіх допоміжних приміщень, сплатити послуги нотаріуса за завірення підписів голови правління та секретаря зборів. На зборах було присутньо 78 членів ЖБК. Виступ ОСОБА_3 зафіксовано в протоколі зборів членів ЖБК «Комунаровець-13» від 14.06.2012 року.

ОСОБА_3 не заперечує свій виступ на цих зборах та його зміст.

Зазначені обставини підтверджують доведеність факту поширення інформації ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_2

Проте усі висловлювання, про спростування відомостей в яких подано позов, не мають негативний характер, тому не порушують особисті немайнові права позивачки.

Статті 34 та 40 Конституції України визнають за особою і гарантують особі право на свободу вираження.

Так, висловлювання щодо не передання новообраному правлінню уставних документів та подання заяв кожним власником про прийняття в члени ЖБК, а також не передання новообраному правлінню ключів від допоміжних приміщень ЖБК (підвали, горища), печатки, та купівля нових замків, виготовлення дублікату печатки, сплати послуг нотаріуса за завірення підписів голови правління та секретаря зборів не є такими, що принижують честь та гідність позивачки, вони не містять образливих виразів або принизливих висловів на адресу ОСОБА_2, відносяться виключно до критичної оцінки діяльності ОСОБА_2, як голови правління ЖБК, оціночні судження не підлягають перевірці на предмет правдивості. Обставин, які б свідчили про порушення цими висловлюваннями немайнових чи інших прав позивачки, ОСОБА_2 не наведено та не подано доказів на їх підтвердження.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що інформація, яку позивач вважає недостовірною, є оціночним судженням та, відповідно, не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості.

З цих підстав, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про визнання поширених відомостей недостовірними, та такими, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивачки, як і підстав для зобов'язання відповідача їх спростувати.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у зв'язку з необґрунтованістю позову, судові витрати, понесені відповідачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.3,4,10,11,59,60,88, 208,209,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Е.Г.Стоматов