АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення , -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки домоволодіння № 85 по вул. Поздовжня, у м. Дніпропетровську, загальною площею 38 кв.м. і житловою 21,30 кв.м., яке ОСОБА_2 передав у іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № DNROGI від 06 березня 2008 року, на підставі якого ОСОБА_3 отримав кредит 176 750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 06 березня 2028 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість , розмір якої, станом на 06 серпня 2013 року, складає 110 533,18 доларів США, у рахунок погашення якої просив звернути стягнення на домоволодіння № 85 по вул. Поздовжня, у м. Дніпропетровську, шляхом продажу Банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку, а також стягнути з відповідача судові витрати. (а.с.2)

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. ( а.с.58)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNROGI, згідно умов якого, банк надав останньому кредит у сумі 176 750 грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 06 березня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, 06.03.2008 року банком був укладений із ОСОБА_2 договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 85 по вул. Поздовжня, у м. Дніпропетровську, загальною площею 38 кв.м. та житловою - 21,30 кв.м.

За заявою ОСОБА_2 від 26 серпня 2008 року зазначений кредитний договір переведено з валюти гривні у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації, з урахуванням винагороди банку, складає 38475,84 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, своїх зобовязань за кредитним договором позичальник не виконує, а тому, станом на 06.08.2013 року утворилась заборгованість в сумі 110 533,18 доларів США, що еквівалентно - 883 160,11 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 36954,45 доларів США, що еквівалентно -295 266 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 25089,06 доларів США, що еквівалентно 200 389,67 грн., по комісії за користування кредитом - 5 362,76 доларів США, що еквівалентно -42 848,45 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 37 842,63 доларів США, що еквівалентно -302 362,61 грн., а також штрафів фіксована частина - 31,29 доларів США, що еквівалентно 250 грн. та процентна складова - 5262 доларів США, що еквівалентно - 42 043,38 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції послався на Закон України від 07.06.2014 року « Про мораторій на стягнення майна громадян України,наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте, з таким висновком колегія суддів погодитись не може, вважає його помилковим та таким, що суперечить вимогам закону та обставинам по справі.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, то відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині скасуванню.

Колегія суддів вважає, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNROGI від 06 березня 2008 року в розмірі 110 533,18 доларів США, що еквівалентно 883 160,11 грн., яка утворилась станом на 06 серпня 2013 року підлягає зверненню стягнення на належний на праві власності ОСОБА_4 житловий будинок № 85, по вул. Поздовжня, у м. Дніпропетровську, шляхом продажу Банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки.

Крім того, колегія суддів вважає, що початкова ціна предмету іпотеки, з урахуванням згоди сторін, що підтверджується п.п.1.3, 1.3.1, 1.3.2 договору іпотеки, на день його укладення, складає 235666,68 грн.

Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-39 цс 15 від 18 березня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNROGI, згідно умов якого, останній отримав кредит на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровськ, вул. Поздовжня, буд.85.

У забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором, банком укладений із ОСОБА_2 договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння № 85 по вул. Поздовжня, у м. Дніпропетровську, загальною площею 38 кв.м. та житловою - 21,30 кв.м., яке належить йому на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (Б.Н.) від23.03.1996 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-1173.(а.с.21)

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги позивача стосовно виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у зазначеному житловому будинку, із зняттям їх з реєстраційного обліку, без надання іншого житлового приміщення, не підлягають задоволенню, з урахуванням вищевикладених обставин та вимог Закону.

Крім того, з результатів аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що на момент звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду із позовом про виселення його права повинні бути порушені відповідачем шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового приміщення. Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із іпотечного житла.

Між тим, в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо направлення відповідачу та третій особі вказаної письмової вимоги.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNROGI від 06 березня 2008 року в розмірі 110 533,18 доларів США, що еквівалентно 883 160,11 грн., яка утворилась станом на 06 серпня 2013 року звернути стягнення на належний на праві власності ОСОБА_4 житловий будинок № 85, по вул. Поздовжня, у м. Дніпропетровську, шляхом продажу банком вказаного предмету іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною 235666,68 грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову про виселення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: