Номер провадження 2/754/2573/15
Справа №754/4149/15-ц
10 липня 2015 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді: Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; залишити дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на піклуванні батька ОСОБА_1, зазначивши, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток їх дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає матеріальної допомоги на її утримання, дитина проживає з позивачем та його дружиною ОСОБА_4, яку дитина вважає своєю матір'ю.
У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач, повідомлена про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, не з'явилась, зазначивши у заяві, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини.
Третя особа Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації звернулась до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та врахувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її неповнолітньої дитини ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.
Суд, вивчивши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 09 серпня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, прізвище після реєстрації шлюбу якої "ОСОБА_2" (а.с. 6).
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народилась дитина ОСОБА_3, батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).
27 травня 2002 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8, 11).
21 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, прізвище після реєстрації якої "ОСОБА_2", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9).
ОСОБА_3 проживає разом з батьком в АДРЕСА_1, з дружиною батька ОСОБА_4, яку вважає своєю матір'ю, та сестрою ОСОБА_6, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 03 лютого 2015 року (а.с. 10).
Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки і піклування, від 03.07.2015р. № 104-4959 є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.
Суд бере до уваги, що відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно своєї дитини, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 13).
Таким чином, суд вважає, що позивачем надано докази, у спосіб та в порядку передбаченому законом, того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що є підставою для покладення на неї відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав, з таких підстав.
Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно п. 16 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно п. 17 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.
Відповідно п. 18 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дитини у сім'ї з батьком та його дружиною, які її виховують та опікується дитиною, та також керується внутрішнім переконанням, яке склалося під час судового розгляду, що особисте виховання відповідачем дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дитини, здобуття нею освіти, та підготовку її до самостійного життя.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про задоволення позовної заяви.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 167 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 210, 212, 213-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.