Справа № 137/1235/15-ц Провадження № 22-ц/772/3605/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючого: Рибчинського В.П.,

суддів: Берегового О.Ю., Іванюка М.В.,

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 28.12.2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США зі строком повернення протягом першого кварталу 2013 року, а саме до 01 квітня 2013 року. Станом на 01 липня 2015 року сума позики ОСОБА_2 не повернута.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 315 078,28 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3150, 70 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, просив скасувати рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов договору позики ОСОБА_2 зобовязався повернути суму позики у встановлений строк, проте своїх зобовязань не виконав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів зі строком повернення протягом першого кварталу 2013 року, а саме до 01 квітня 2013 року. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України на 01 липня 2015 року 1 долар США дорівнює 21,005219 українським гривням. Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 на 01.07.2015 складає 315078,28 (триста п'ятнадцять тисяч сімдесят вісім гривень 28 копійок).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-1967цс15.

Розписку відповідача суд першої інстанції правомірно вважав належним доказом, а її наявність у позивача є свідченням невиплаченого відповідачем боргу за договором позики, а тому доводи апелянта в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не отримував вказані грошові кошти у ОСОБА_3, а вказану розписку написав під впливом тиску, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Крім того, із розписки чітко прослідковується те, що кошти в сумі 15 000 доларів США відповідачем отримані 28.12.2012 року, які він зобов'язався повернути протягом 1 кварталу 2013 року, тобто до 1 квітня 2013 року.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження доводів щодо безгрошовості договору позики та про написання розписки під тиском.

За таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.П.Рибчинський

Судді: О.Ю. Береговий

ОСОБА_4