Справа № 309/1150/15-ц
Провадження № 2/309/825/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лукянової О.В.

при секретарі Данило І.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Державна нотаріальна контора, про встановлення факту та скасування свідоцтва про право на спадщину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що:

-після смерті ОСОБА_5, що настала 17 квітня 2003 року, залишилося спадкове майно у виглядi житлового будинку №6 по вулиці Кроцолин /колишня вулиця Крупської/ у смт.Вишково Хустського району Закарпатської області;

-за життя ОСОБА_5 заповіту не залишила, а тому спадщину у встановленому законом порядку вони не оформляли, оскільки вважали, що все майно залишиться їм - дітям померлої, а саме: йому - ОСОБА_3, його сестрам: ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

-разом з померлою ОСОБА_5 проживала тільки донька померлої /його сестра/ - ОСОБА_6, інша його сестра постійно проживає за кордоном;

-його сестра ОСОБА_6 на його пропозицію оформити все спадкове майно повідомила, що вона перешукала всюди документи про реєстрацію спадкового будинку, однак таких ніде не виявилося, в результаті чого між ними було вирішено розділити все інше майно, а після виготовлення документів на будинок між ними буде розділено і його;

-на підставі такої домовленості він отримав у спадок наступне спадкове майно: деревообробний станок, електричні мотори для станків різної потужності, одну ікону, прес для виготовлення винограду, стару мясорубку та електричний точильний камінь;

-але потім йому стало відомо, що 22 вересня 2010 року його сестра ОСОБА_6, не повідомивши його, звернулася до Хустської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5;

-про це свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 вересня 2010 року йому стало відомо тільки під час похорону його сестри ОСОБА_6, яка померла 14 липня 2013 року;

-спадкоємцем після смерті його сестри ОСОБА_6 є її донька ОСОБА_4, тому він зазначив її як відповідача у справі;

-він вважає, що це свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає скасуванню,

звернувся з позовом до суду та просив: встановити факт, що має юридичне значення стосовно прийняття ним частини спадкового майна шляхом вступу у володіння та розпорядження спадковим майном; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Державною нотаріальною конторою Хустського нотаріального округу за спадковою справою 354/2010, за реєстровим записом №1-1498, ОСОБА_6; зобовязати Державну нотаріальну контору перерозподілити частки спадкового майна між усіма спадкоємцями в рівних долях.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, оскільки:

-вважає, що ОСОБА_3 не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини у відповідності до ст.549 ЦК УРСР /1963р./;

-речі, які ОСОБА_3 забрав з будинку після смерті своєї матері: деревообробний станок, електричні мотори для станків різної потужності, одну ікону, прес для виготовлення винограду, стару мясорубку та електричний точильний камінь, не відносяться до загальної маси спадкового майна, а є, у відповідності до ст.533 ЦК УРСР /1963р./, предметами звичайної домашньої обстановки і вжитку;

-ОСОБА_6, звернувшись до державного нотаріуса 22.09.2010 року з заявою про прийняття спадщини, у відповідності до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР /1963р./, отримала законне свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки постійно проживала та користувалася спадковим майном.

Представник 3-ої особи Державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, оскільки ніякі інші спадкоємці у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до державної нотаріальної контори не зверталися, і тільки ОСОБА_6 постійно проживала у спадковому будинку разом зі своєю матірю ОСОБА_8, а тому їй 22.09.2010 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 17 квітня 2003 року померла ОСОБА_5 /а.с.6/, внаслідок чого відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: смт.Вишково Хустського району Закарпатської області, вулиця Кроцолин /колишня вулиця Крупської/, будинок №6, який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 червня 1988 року /1/2 частка/ та свідоцтва про право власності від 29 червня 1988 року /1/2 частка/ /а.с.9-10/.

22 вересня 2010 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину, згідно якого спадкоємцем за померлою ОСОБА_5 є її донька ОСОБА_6. Згідно цього свідоцтва спадщина складається з житлового будинку за адресою: смт.Вишково Хустського району Закарпатської області, вулиця Кроцолин /колишня вулиця Крупської/, будинок №6 /а.с.7/.

Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи з приписів Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР від 1963 року.

Позивач ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_5, а тому, у відповідності, до ст.529 ч.1 ЦК УРСР /1963р./, є спадкоємцем першої черги за законом /а.с.69/.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні сторони у справі не заперечують проти тих обставин, що ОСОБА_6, яка є спадкоємцем першої черги законом після смерті ОСОБА_5, померла 14 липня 2013 року, і спадкоємцем після її смерті є її донька відповідач у справі ОСОБА_4.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР /1963р./: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У судовому засіданні було встановлено, що після смерті своєї матері - ОСОБА_8 позивач ОСОБА_3 до закінчення шести місяців забрав з дому та двору біля дому матері та перевіз до себе наступне майно: деревообробний станок, електричні мотори для станків різної потужності, одну ікону, прес для виготовлення винограду, стару мясорубку та електричний точильний камінь, що не заперечується сторонами у судовому засіданні.

При таких обставинах суд вважає, що позивач ОСОБА_3 розпорядився частиною спадкового майна, прийнявши її у своє володіння, тобто він фактично прийняв спадщину у відповідності до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР /1963р./.

Відповідно до ст.562 ЦК УРСР /1963р./: поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.

Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні спадкової справи №354/2010 /а.с.51-62/ - ОСОБА_6 22 вересня 2010 року подала до Хустської держнотконтори заяву, в якій зазначила, що вона прийняла спадкове майно у вигляді цілого житлового будинку №6, що розташований у смт. Вишково, вулиця Кроцолин /вулиця Крупської/ Хустського району Закарпатської області. Окрім того, вона зазначила, що «крім неї, інших спадкоємців до майна померлої, які б прийняли спадщину, немає».

Тобто, на думку суду, ОСОБА_6, подаючи до Хустської держнотконтори заяву про прийняття спадщини, умисно приховала той факт, що крім неї, є ще спадкоємці, які б прийняли спадщину.

Про навмисність дій ОСОБА_6, направлених на усунення від прийняття спадщини інших спадкоємців, свідчить і той факт, що заява про прийняття спадщини була подана нею тільки 22 вересня 2010 року.

На думку суду, державний нотаріус, отримавши від ОСОБА_6 22 вересня 2010 року, тобто майже через 7 років по закінченню шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, повинен був встановити коло спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, а також встановити /можливо через судове рішення після подання ОСОБА_6 позову до суду/ факт того, що ОСОБА_6, пропустивши належний шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, фактично вступила в управління або володіння спадковим майном і що ці дії були вчинені саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у відповідності до ч.2 ст.549 ЦК УРСР /1963р./.

ОСОБА_6, подаючи 22.09.2010 року заяву про прийняття спадщини до Хустської держнотконтори, у якості доказу того, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, надала державного нотаріусу довідку, видану виконкомом Вишківської селищної ради про те, що на день смерті ОСОБА_8 вона проживала разом з померлою у спадковому будинку, що на думку суду, не може бути належним доказом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини у відповідності до ч.2 ст.549 ЦК УРСР /1963р./.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 від 22.09.2010 року, яке отримала ОСОБА_6, є незаконним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61ч.1,212-215 ЦПК України, ст.ст.529, 549, 562 ЦК УРСР /1963р./, п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України в редакції від 16січня 2003 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 частини спадкового майна шляхом вступу у володіння та розпорядженням спадковим майном.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Державною нотаріальною конторою Хустського нотаріального округу за спадковою справою 354/2010, за реєстровим записом №1-1498, ОСОБА_6.

Зобовязати Державну нотаріальну контору Хустського нотаріального округу перерозподілити частки спадкового майна між усіма спадкоємцями в рівних долях.

Рішення в повному обсязі виготовлено 26 червня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Закарпатської області через Хустський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: ОСОБА_9

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_9