Категорія 50 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Сала Т.Б., Луценка В.В.

при секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2014 року, ухвалене по даній справі,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом до ОСОБА_3

Мотивуючи позовні вимоги, посилалась на те, що ОСОБА_3 є її рідним сином, працюючи в банківській системі і отримує заробітну плату в розмірі 12 тис. грн.

В даний час вона досягнула пенсійного віку, отримує мінімальну пенсію, не працює інших доходів не має, тому і потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_3, будучи матеріально забезпеченим, матеріально їй не допомагає, що спонукало звернутись до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на її утримання.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені, а саме стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ? всіх видів його заробітку.

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_4 і оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що воно впливає на права її малолітнього сина, на утримання якого з ОСОБА_3 стягуються аліменти.

В апеляційній скарзі вона просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні її позовних вимог.

На підтвердження вимог апеляційної скарги наведені доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які полягають в тому, що суд в порушення вимог ч.1 ст.202 та ч.2 ст.205 СК України не дослідив питання про потребу ОСОБА_2 в надані їй матеріальної допомоги, та чи є інші діти крім відповідача, до яких позов про стягнення аліментів не предявлявся.

Окрім цього суд не дослідив питання про можливі стягнення з ОСОБА_5 аліментів на інших осіб і в яких розмірах.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження і за своїми наслідками тягнуть скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає.

За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України тягар доказування позовних вимог лежить на позивачеві.

Заявляючи свої позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_3 не спромоглася надати доказів на підтвердження існуючих родинних стосунків з ним, наявності інших дітей, до яких позовних вимог не заявлено, доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги.

Наведені обставини залишені поза увагою і судом першої інстанції, який ухвалив рішення на підставі доводів, які носили формальний характер без будь-якого обґрунтування.

Ст. 202 СК України на відміну від ст. 180 СК України не презюмує безспірного обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 СК України однією із умов виникнення обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків є їх потреба у матеріальній допомозі. Потреба позивачки у матеріальній допомозі не доведена.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_4 на підтвердження доводів апеляційної скарги надала докази того, що з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини зі всіх його доходів та в такому ж розмірі стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 131 ЦПК України відповідач зобовязаний був повідомити суду про існуючі судові рішення, за якими з нього стягувались аліменти на утримання дітей. Під час розгляду справи в суду першої інстанції приймав участь представник ОСОБА_3, який про ці обставини суду не повідомив. До справи не були залучені особи, на користь яких вже стягувались аліменти.

В результаті ухвалено рішення, яке суперечить вимогам ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо загального розміру відрахувань із заробітної плати відповідача, який за обставин, встановлених по справі не міг перевищувати сімдесяти відсотків.

А тому, за наявності переконливих доводів апеляційної скарги про те, що позивачкою позовні вимоги не доведені, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з послідуючою відмовою в задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 202-205 СК України, керуючись ст.ст. 303, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2014 року ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя Підпис В. П. Нікушин

Судді: Підпис Т. Б. Сало

Підпис В. В. Луценко

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ________ В. П. Нікушин