Справа № 457/1118/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1139/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шумської Н.Л.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Федулова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Трускавецького міського Львівської області від 12 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль, -

в с т а н о в и л а:

16 липня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4, третя особа: ВДВС Трускавецького МУЮ, про визнання права власності на автомобіль, а саме - просив визнати за ним право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року; відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції зняти арешт та повернути йому вказаний автомобіль марки MERCEDES-BENZ. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 06 листопада 2013 року він придбав у ОСОБА_4 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року. У підтвердження цієї угоди відповідач надав йому довіреність зареєстровану в реєстрі за № 991 від 06.11.2013 року на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем. 17 червня 2014 року автомобіль було затримано співробітниками УДАІ ГУМВС України в Одеській області та направлено на арештмайданчик. При затриманні автомобіля співробітник ДАІ посилався на постанову державного виконавця ВДВС Трускавецького МУЮ про розшук належного йому автомобіля. Після цього він звернувся до ВДВС Трускавецького МУЮ з приводу накладання арешту на його автомобіль, де отримав відповідь, що ОСОБА_4 має борги, які підлягають стягненню згідно з рішеннями судів. У звязку з тим, що він - ОСОБА_3 не встиг переоформити автомобіль на своє імя, на нього було накладено арешт з метою стягнення боргу з відповідача відповідно до виконавчих документів. Автомобіль марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1, не був переоформлений на його - позивача імя з поважної причини по характеру роботи він вимушений багато часу проводити за межами області. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що автомобіль марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить йому на праві власності, ОСОБА_4 ніяких претензій до нього не предявляв, гроші були відповідачем отримані у повному обсязі, тривалий час він позивач вільно ним користувався, а тому просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року.

Зобовязано Відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції зняти арешт та повернути ОСОБА_3 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у звязку із відсутністю відповідача за адресою реєстрації повістки про виклик до суду йому вручені не були, тому відповідно до ст. 74 ЦПК України суд зобовязаний був викликати відповідача через оголошення у пресі. Однак, у матеріалах справи відсутні докази виклику відповідача в суд через оголошення у пресі, відтак всупереч вимогам ЦПК України відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому висновок суду про можливість слухання справи у його відсутності та наступне ухвалення заочного рішення у справі не відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Крім цього, судом не врахована та не перевірена обставина можливого умисного укладення відповідачем угоди з метою уникнення відповідальності за невиконанні кредитні зобовязання. Наявність невиконаних зобовязань була відома суду, однак жодним чином не була досліджена. Просить скасувати рішення Трускавецького міського Львівської області від 12 серпня 2014 року та ухвалити нове по суті позовних вимог, а саме:

- визнати право власності на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року за ОСОБА_4;

- відділу державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції поновити арешт на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року.

Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції в судове засідання у черговий раз не з?явились, і судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, т.я. вони належним чином повідомлені про місце, день і час судового засідання (а.с. 89, 90-91).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - Федулова Ю.В., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 06 листопада 2013 року ОСОБА_4 видав ОСОБА_6 та ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження належним йому автомобілем марки MERCEDES-BENZ, модель 126, 1990 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ легковий купе - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у РЕВ 2-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в м. Дрогобичі Львівської області 31 серпня 2006 року (а.с. 6).

17 червня 2014 року автомобіль було затримано працівниками УДАІ ГУМВС України та направлено на арешт майданчик, що підтверджується актом № 1633 прийому затриманого транспортного засобу. Підставою затримання автомобіля зазначено: «розшук 09.10.2013 р. Трускавецьким ВДВС» (а.с. 7).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції послався на те, що позивач отримав у користування вищезазначений автомобіль з правом повного ним розпорядження згідно генеральної довіреності, позивачем була сплачена відповідачу обумовлена між ними сума вартості автомобіля, вони досягли усіх істотних умов договору купівлі-продажу цього рухомого майна, крім цього позивачем було отримано ключі та документи на автомобіль, майже рік позивач володів та користувався даним транспортним засобом, реєстрація транспортного засобу в органах ДАІ не відбулася не з вини позивача, а тому є всі підстави вважати, що позивач набув право власності на даний автомобіль. Тобто суд вважав, що між сторонами фактично відбувся оплатний правочин, а саме купівля-продаж автомобіля, який був оформлений генеральною довіреністю.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правовому аналізі норм ст. ст. 655, 321, 328, 334, 626, 627 ЦК України.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися на можна, оскільки оформлення купівлі-продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

На зазначені положення закону суд першої інстанції уваги не звернув та задовольнив позов про визнання права власності на автомобіль.

Видачу генеральної довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством (Глава 24 ЦК України).

Відповідно до п. п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов?язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Згідно п. 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та був зареєстрований за ОСОБА_4

Сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у порядку, визначеному Привалами державної реєстрації та обліку автомобілів.

Крім того, покладаючи обов?язок на третю особу - Відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції зняти арешт та повернути ОСОБА_3 автомобіль, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права залишив поза увагою, що треті особи за процесуальним становищем не є суб?єктами матеріально правових відносин, не користуються правами сторін і не несуть їх обов?язків. Тому суд не вправі поширювати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (ст. 35 ЦПК), матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обов?язок виконання рішення.

Також слід зазначити, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що «в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що позивачем була сплачена відповідачу обумовлена між ними сума вартості автомобіля, вони досягли усіх істотних умов договору купівлі-продажу цього рухомого майна», однак, як вбачається з матеріалів справи, у даній справі планувалось провести два судові засідання 08 та 12 серпня 2014 року, проте відповідач в порядку, передбаченому ст. ст. 74, 76 ЦПК України, не повідомлений (акт судового розпорядника про відсутність сторони за адресою не є доказом належного повідомлення), сторони та третя особа в судовому засіданні участі не приймали, пояснень по суті позову не давали (а.с. 17-28), будь-які докази оплати позивачем відповідачу коштів за автомобіль в матеріалах справи відсутні.

Міський суд на зазначені норми закону уваги не звернув та ухвалив рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові, апеляційна скарга задоволенню частково, оскільки апелянтом не надано суду доказів виконання рішення Трускавецького міського Львівської області від 12 серпня 2014 року. Якщо апелянтом буде встановлено, що таке виконано, то питання про поворот виконання рішення суду слід вирішувати в порядку ст. ст. 380-382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського Львівської області від 12 серпня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: відділ державної виконавчої служби Трускавецького міського управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шумська Н.Л.