Справа №467/34/15-ц 30.06.2015 30.06.2015 30.06.2015
Провадження №22-ц/784/1525/15 Суддя по 1 інстанції Кірімова О.М.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Коломієць В.В., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла»

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2015 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткових договорів до нього недійсними,

встановила :

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі АГ «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки та додаткових договорів до нього недійсними.

В обгрунтування позову зазначала, що у 2006 році передала у платне користування відповідача належну їй земельну ділянку товарного сільськогосподарського призначення, площею 7,44 га, за умови її повернення на першу вимогу, без укладення письмового договору.

В 2013 році, маючи намір самостійно обробляти земельну ділянку, вперше звернулася до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, проте отримала відмову з посиланням на наявність довгострокового договору оренди. 22 грудня 2014 року отримала у відповідача договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 29 травня 2006 року у Держкомземі та додаткові угоди до договору від 8 липня 2008 року за № 116 та від 25 серпня 2007 року за № 297, які також пройшли державну реєстрацію.

Вказувала, що з цього часу вона дізналася про порушення свого права та існування угод, які не підписувала і її волевиявлення на їх укладання не було.

Посилаючись на викладені обставини та порушення її права власності, просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та додаткові угоди до нього.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами та зареєстрований 29 травня 2006 року у відділі Держкомзему, а також додаткові угоди до нього від 8 липня 2008 року за № 116 та від 25 серпня 2007 року за № 297, які зареєстровані у відділі Держкомзему.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АГ «Вісла», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

За змістом ст. ст. 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення спірних угод, договір оренди землі укладається у письмовій формі та набирає чинності з моменту його державної реєстрації.

У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч.1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачці на підставі державного акту на право власності, виданого 29 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області, належить земельна ділянка, площею 7,44 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району.

Згідно із договором оренди земельної ділянки від 2006 року, який не містить числа і місяця його укладення, позивачка передала вказану земельну ділянку в оренду АГ «Вісла» строком на десять років, договір 29 травня 2006 року зареєстрований у Арбузинському відділі Держкомзему за № 37 (а.с. 10-11).

25 серпня 2007 року між сторонами укладена додаткова угода № 297 до договору оренди земельної ділянки, в якій строк оренди продовжено до 15 років. Додаткова угода, зареєстрована 22 серпня 2007 року (раніше ніж зазначена дата її укладання) у Арбузинському відділі Держкомзему за № 07 (а.с. 12).

8 липня 2008 року між сторонами укладена додаткова угода № 116 до договору оренди, зареєстрована 4 серпня 2008 року у Арбузинському відділі Держкомзему за № 16, якою строк оренди продовжено до 25 років (а.с. 13).

Між тим, судом встановлено, що позивачка не підписувала як оспорюваний договір оренди земельної ділянки, так і додаткові угоди до нього, договір від її імені підписано іншою особою, а тому її волевиявлення на укладення договорів та викладених в ній умов відсутнє.

Зазначене підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи № 97, проведеної Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 23 березня 2015 року, згідно з яким підпис в договорі оренди від 29 травня 2006 року та в додаткових угодах до нього від 25 серпня 2007 року за № 297 та від 8 липня 2008 року за № 297 від імені ОСОБА_2 в графі «орендодавець» вчинено не нею, а іншою особою ( а.с. 36-43).

Звертаючись до суду з позовом у січні 2015 року, позивачка вказувала, що вперше дізналася про наявність зареєстрованих договорів у 2013 році, а отримала їх від відповідача 22 грудня 2014 року, тому не пропустила строк звернення до суду за захистом порушеного права.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що хоча позивачка й не підписувала вищезазначені угоди, проте отримуючи з 2006 року орендну плату знала про їх існування, тому пропустила трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України для захисту порушеного права, початок перебігу якого слід рахувати з 2006 року.

На обгрунтування своїх заперечень відповідач надав додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки за № 94 від 20 вересня 2013 року, якою визначено новий розмір орендної плати. Додаткова угода підписана обома сторонами, що не заперечує позивачка, однак не пройшла державну реєстрацію (а.с. 24).

Крім того, 20 вересня 2013 року представником відповідача за участю позивачки ОСОБА_2 складено акт, яким позивачка повідомлена про зміст договору оренди від 29 травня 2006 року, згідно якого земельна ділянка передана в оренду на 25 років ( а.с.25).

Отже, зазначене лише підтверджує той факт, що про існування та зміст договору оренди вона дізналася 20 вересня 2013 року. Тому не пропустила трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права, передбачений ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верхового суду України у справі № 6-48цс/15 від 22 квітня 2015 року, який є обовязковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

За такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обгрунтованість позовних вимог та недійсність оспорюваних угод на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. А доводи АГ «Вісла» в апеляційній скарзі про пропуск позивачкою позовної давності необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: