Справа № 565/146/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

- позивачки - ОСОБА_1,

- відповідача - ОСОБА_2,

- представника відповідача - адвоката Мудрака О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Кузнецовськ Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем та зареєстрованого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23 лютого 2011 року (актовий запис за №199 від 23 лютого 2011 року), та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. щомісячно з моменту звернення з позовом до досягнення дітьми повноліття. Вказані позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує фактичним припиненням сімейно-шлюбних відносин із ОСОБА_2, втратою почуття поваги і любові, відсутністю будь-якого взаєморозуміння з відповідачем та протилежністю поглядів сторін на життя, шлюб, сім'ю та права і обов'язки подружжя. Згідно з доводами позивачки з цих причин між сторонами виникали і виникають постійні суперечки та конфлікти, що призвело до неприязні один до одного та фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин сторін. ОСОБА_1 стверджує, що на теперішній час вона з ОСОБА_2 спільно не проживає і не веде спільного господарства. За таких обставин, позивачка вважає неможливим подальше сімейне життя, спільне проживання із відповідачем та збереження шлюбу. Окрім цього, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що в неї з відповідачем народилися діти: дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно проживають разом з нею. Після розірвання шлюбу позивачка просить суд змінити її прізвище на дошлюбне «ОСОБА_1».

У судовому засіданні позивачка підтримала вказані позовні вимоги лише в частині розірвання шлюбу, укладеного із ОСОБА_2 та зареєстрованого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23 лютого 2011 року (актовий запис за №199 від 23 лютого 2011 року), а позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, просила суд залишити без розгляду. Окрім обставин, викладених у позовній заяві, ОСОБА_1 зазначила, що в зв'язку з відбуванням відповідачем покарання у виді позбавлення волі, спільне проживання з ОСОБА_2 було нетривалим і в 2014 році сімейно-шлюбні відносини з ним фактично припинилися. Згідно з доводами позивачки відповідач не виконує своїх сімейних обов'язків, тому він не влаштовує її, як чоловік. Матеріальне забезпечення дітей, як пояснила ОСОБА_1, вона здійснює самостійно без участі ОСОБА_2 з допомогою своєї матері. Позивачка вказала суду, що вона категорично заперечує проти надання судом строку для примирення подружжя.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Мудрак О.С. повністю визнали позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу та не заперечували проти залишення без розгляду іншої частини заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З пояснень відповідача слідує, що після його умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі у 2013 році сторони намагалися зберегти шлюб та періодично проживали разом, проте з літа 2014 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини між собою і відтоді їх не відновлювали. Досягнення примирення подружжя та збереження вказаного шлюбу ОСОБА_2 вважає неможливими.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю.

Заслухавши пояснення сторін і представника відповідача, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

23 лютого 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що 23 лютого 2011 року зроблено відповідний актовий запис за №199. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23 лютого 2011 року.

Згідно з довідкою ЖЕД №2 Кузнецовського міського комунального підприємства №335 від 27 січня 2015 року ОСОБА_1 та її малолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом у квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_2 проживає окремо в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями управління державної міграційної служби України в Рівненській області (лист №1329 від 11 лютого 2015 року).

Таким чином, з пояснень сторін і доказів справи судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння в зв'язку з протилежністю їх поглядів на життя, шлюб, сім'ю та права і обов'язки подружжя. З цих причин між ними в період спільного їх проживання виникали постійні суперечки та конфлікти. На теперішній час сімейно-шлюбні відносини між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично припинені і їх примирення не відбулося. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не бажають відновити сімейно-шлюбні відносини між собою і вважають неможливим збереження їх шлюбу.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, з наведених підстав, суд прийшов до висновку, що шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За таких обставин, право ОСОБА_1 на відновлення її дошлюбного прізвища «ОСОБА_1» підлягає реалізації.

Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст.112, 113 СК України, ст.ст.4, 60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.88, ч.4 ст.174, ч.3 ст.208, ч.ч.1, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 23 лютого 2011 року, актовий запис за №199, - розірвати.

Відновити ОСОБА_1 її дошлюбне прізвище - ОСОБА_1.

Малолітніх дітей: дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на виховання їх матері - ОСОБА_1 до досягнення ними повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя О.І.Горегляд