Справа № 367/3471/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Шестопалової Я.В.

при секретарі Гаркуша Ю.В.

за участю

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши в обґрунтування позову, що шлюб між ними зареєстрований 29 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 500. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6»ю Олександрівну, ІНФОРМАЦІЯ_2. Прожили у спільному шлюбі 9 років, вели спільне господарство та будували сімейні відносини. Однак, вони не можуть проживати як сім»я разом, виконувати сімейні обовязки, так як відповідач зловживає спиртними напоями. З приводу цього виникали сварки, які відбувались в присутності дітей. Вона неодноразово протягом останніх трьох років намагалася говорити з ОСОБА_7 про їх сімейні проблеми, які виникали через його спосіб життя. У результаті розмов вона прийшла до висновку, що розлучитися це єдиний вихід для неї та відповідача побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільних дітей. З 19 січня 2015 року подружні стосунки вони припинили, позивачка з дітьми змушена була піти з помешкання, де вони спільно проживали через несприятливий моральний клімат у сімї. На даний час ОСОБА_1 проживає у знайомих у м. Бровари. За цей час відповідач ні разу не поцікавився станом здоров'я дітей, їх успіхами, матеріально не забезпечує. З даних підстав, збереження сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1С позовні вимоги підтримала у повному обсязі проти надання додаткового строку на примирення заперечувала, оскільки вона з відповідачем разом не проживає вже майже пів року, та він не вжив жодних заходів для примирення. Зазначила, що на даний час проживає та веде спільне господарство з іншим чоловіком.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримав, просив позов задоволити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1Ф, позовні вимоги не визнав, надав до суду заяву про надання строку на примирення в якій зазначив, що він не згоден із тим, що останні роки він з позивачкою не можє проживати разом, виконувати сімейні обовязки, як зазначає позивач, через те, що він зловживає спиртними напоями. На думку відповідача ініціювання питання про розлучення є результатом не досягнення взаєморозуміння щодо внутрішніх питань сімї, розлучення стало наслідком сварок. Посилання позивача про те що він зловживає алкогольними напоями, вважає надуманою підставою розлучення, оскільки він ніколи не зловживав алкогольними напоями або тютюном. За покликанням він служить священнослужителем, зловживання алкогольних напоїв негативно б відобразилось на його репутації та репутації релігійної громади в якій він здійснює служіння. До того ж позивач ніяк не підтвердив це твердження, вважає що за цим твердженням є лише емоції позивача. На його думку розірвання шлюбу є наслідком суто непорозуміння, підставою є різне психологічне ставлення позивача та відповідача до питань що виникають у сім'ї. Вважає, що вони б могли знайти порозуміння, в тому числі і заради їх спільних дітей. У зареєстрованому шлюбі з відповідачем він перебуває з 29 квітня 2006 року, тобто в шлюбі вони прожили фактично 9 років. Позивачка не проживає з відповідачем з січня місяця цього року, на час розгляду справи це неповних 5 місяців. Розірвання шлюбу стало для нього несподіванкою. У січні 2015 р. ОСОБА_1 з дітьми пішла, залишивши приміщення в якому вони спільно проживали, без будь-яких спільних домовленостей, забравши свої речі і дітей. Просив суд надати час з дружиною для примирення, так як дружина та його доньки є сенсом життя. Вважав, що в нас не має підстав для розірвання шлюбу. Просив суд врахувати той факт, що вони вже один раз зберегли сімю, хоча підставою була подружня зрада одного з подружжя, позивачка намагалась покинути сімю, та вони знайшли порозуміння заради взаємних почуттів та дітей. Просив суд врахувати, що позивачка дуже часто приймає рішення керуючись емоціями, а через певний час змінює свої рішення. Враховуючи наведені обставини, а саме, те що підставою для розлучення на думку позивача є сварки та непорозуміння, враховуючи тривалий строк проживання сімєю, фактично 9 років, наявність двох малолітніх дітей і той факт, що позивач раніше намагалась 3 роки тому розірвати шлюб, просив суд використовувати надану законом можливість відмовити позивачки у позові..

У судовому засіданні ОСОБА_4Ю підтримав відповідача, просив в позові відмовити, оскільки вважає що відсутні підстави для розлучення.

Дослідивши матеріали справи, та виходячи з встановлених обставин по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 500, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БК № 027673.

Від вказаного шлюбу сторони мають мають неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6»ю Олександрівну, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що з січня 2015 року сторони разом не мешкають, як подружжя, припинили фактичні шлюбні відносини, позивачка проживає однією сім,єю з іншим чоловіком, наполягає на розірванні шлюбу посилаючись на те, що примирення між ними не можливе а отже подальше спільне життя подружжя та збереження сім»ї не можливе, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 120 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється унаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 24,104, 105, 110, 111,112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, 05.08.1973р.н., який зареєстровано 29.04.2006р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №500, - розірвати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8