У Х В А Л А

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.Сеніна Ю.Л.
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання демонтувати паркан,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просили зобов'язати відповідачів демонтувати зведений ними паркан на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 4 лютого 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове, яким позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вказане рішення апеляційного суду відмовлено.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статтей 15, 16 ЦК України.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

В ухвалі від 6 березня 2015 року, щодо якої подана заява про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позову про зобов'язання демонтувати паркан, який виходив із того, що відповідачі огородили частину двору загального користування, внаслідок чого позивачам обмежено доступ до задньої стіни будинку.

Проте ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, від 22 січня 2014 року та від 24 вересня 2014 року, надані заявницею як приклади, та ухвала, про перегляд якої подана заява, не є судовими рішеннями, що ухвалені у подібних правовідносинах, виходячи з наступного.

Так, ухвала суду касаційної інстанції від 24 грудня 2014 року постановлена у справі про визнання державного акта та договору купівлі-продажу недійсними, скасування запису про державну реєстрацію прав власності та рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності. Вказаною ухвалою суд касаційної інстанції скасував судові рішення попередніх інстанцій, а справу передав на новий розгляд, у зв'язку з тим, що оскаржувані судові рішення про відмову у задоволенні позову призвели до незрозумілості того, які дії для захисту своїх прав слід здійснити позивачці.

Ухвала суду касаційної інстанції від 22 січня 2014 року постановлена у справі про визнання договору оренди землі недійсним. Зазначеною ухвалою суд касаційної інстанції скасував судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову, а справу передав на новий розгляд, виходячи із того, що судами не з'ясовано, у чому полягає порушення прав позивача.

Ухвала суду касаційної інстанції від 24 вересня 2014 року постановлена у справі про визнання договорів оренди землі недійсними та повернення земельних ділянок. Постановляючи таку ухвалу, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про відмову в задоволенні позову, оскільки права та законні інтереси позивача у зв'язку з укладенням договорів не порушені.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зобов'язання демонтувати паркан за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:А.Г. Ярема Л.І. Охрімчук Ю.Л. Сенін