Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 226/1006/14Головуючий у 1-й інстанції Рибкін О.А.
№22-ц/778/3138/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ Державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів

ВСТАНОВИЛА:

29.03.2014 року поштою (конверт з відміткою поштового відділення від 29.03.2014 року а.с.15) ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно виконавчого листа № 2-1349/1998 року, виданого 28.10.1998 року Димитровським міським судом Донецької області, за період з січня 2013 року по березень 2014 року у сумі 30 000,0 грн., з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що згідно із виконавчим листом № 2-1349/1998 року, виданим 28.10.1998 року Димитровським міським судом Донецької області, з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 20 жовтня 1998 року до повноліття.

ОСОБА_3 до 25.10.2013 року працював у Шахтоуправлінні «Покровське», мав заробітну плату, з якої проводились відрахування аліментів. Після звільнення відповідача, вона звернулась до державного виконавця з клопотанням про встановлення інших видів доходів відповідача.

В результаті відповідних запитів державного виконавця з'ясувалось, що ОСОБА_3 з 01.01.2013 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах в УПФУ м. Димитров Донецької області, про яку він не поставив до відома державного виконавця, і з якої, всупереч закону, утримання аліментів не проводилось.

Внаслідок цього утворилась заборгованість відповідача по аліментам, загальний розмір якої на 01.03.2014 року становить 25 217,95 грн. згідно із довідкою-розрахунком державного виконавця. Загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів цієї заборгованості станом по лютий 2014 року включно, тобто станом на 01.03.2014 року складає 59 104,35 грн.

Враховуючи той факт, що на утриманні ОСОБА_3 знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, вважає за необхідне зменшити розмір пені та заявити позовні вимоги про стягнення не повної суми пені 59104,35 грн., а її частини у сумі 30 000,0 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2014 року (а.с.93-97) в задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2014 року (а.с.112) апеляційне провадження у цій справі за зазначеною скаргою позивача було відкрито.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року (а.с. 139-144) апеляційну скаргу відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07.08.2014 року у цій справі залишено без змін.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року (а.с.182-184) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

02 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду через канцелярію через свого представника за довіреністю (а.с.208) ОСОБА_5 письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 (а.с.203-207).

У судове засідання 04 червня 2015 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.190-192) сторони у цій справі апелянт-позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, а також представник третьої особи - ВДВС Димитровського міського управління юстиції не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали.

Апелянт - позивач ОСОБА_2 надіслала апеляційному суду поштою заяву (а.с.193-199), в якій повідомила, що з'явитись до апеляційного суду у дане судове засідання не може, оскільки має грудну дитину та іншу неповнолітню дитину, які потребують постійного догляду, та в якій просила апеляційний суд розглядати дану справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

Третя особа - ВДВС Димитровського міського управління юстиції надіслала апеляційному суду поштою клопотання (а.с. 209-210), в якому просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі представника відділу.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю апелянта - позивача, відповідача, представника третьої особи за участю представника відповідача за довіреністю ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю (а.с.208) ОСОБА_5, яка на запитання колегії суддів зазначала, що відповідач не був обізнаний у тому, що він мав повідомляти державного виконавця про свою пенсію, оскільки у рішенні суду та виконавчому листі було зазначено розмір аліментів ? частині із заробітку відповідача; дублікат виконавчого листа був поданий позивачем - стягувачем до ВДВС Димитровського міського управління юстиції на примусове виконання лише 12.02.2014 року; із нарахованої державним виконавцем заборгованості по аліментам із пенсії у сумі 25 217,95 грн. відповідачем вже виплачено практично все, залишок складає станом на 01.05.2015 року 4 434,74 грн., що підтверджується довідкою ВДВС від 18.05.2015 року, яку надано відповідачем до його письмових заперечень на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с.207); з позовом про звільнення від сплати цієї заборгованості у порядку ст. 197 СК України (через відсутність вини платника аліментів, хворобу останнього тощо) відповідач ОСОБА_3 у цій справі чи окремо від цієї справи не звертався; відповідач визнав цю заборгованість по аліментам та виплачує її; проте, щодо пені за несвоєчасну сплату аліментів згідно позову позивача у сумі 30 000,0 грн., відповідач не визнає, вважає, що остання виникла не з його вини, є значною та має бути зменшеною судом в силу вимог ст. 196 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, як платника аліментів (не працює, отримує пенсію, має стійку хворобу, є інвалідом ІІІ групи, перебуває в іншому шлюбі, де має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей 2005 та 2008 р.н., тощо), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. 196 СК України, ст.ст. 11-12, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10-11, 57,60, 88, 213-215, 294, 367 ЦПК України та виходив з того, що ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» чи іншими правовими нормами на боржника безпосередньо не покладено обов'язок повідомляти держаного виконавця про виникнення в нього іншого джерела доходу (в даному випадку пенсії).

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Встановлено, що сторони у цій справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія а.с.8).

Відповідно до дублікату від 11.02.2014 року виконавчого листа від 28.10.1998 року, виданого Димитровським міським судом Донецької області 11 лютого 2014 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 20 жовтня 1998 року до повноліття (дублікат виконавчого листа, копія а.с.10).

30 серпня 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу у дружини (позивача у цій справі) «ОСОБА_2» (свідоцтво про шлюб, копія а.с.9).

Згідно із довідкою ВДВС Димитровського МУЮ від 14.03.2014 року (копія а.с.11) та матеріалів виконавчого провадження, на виконанні у зазначеному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист від 28.10.1998 року, виданий Димитровським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини.

12 лютого 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам по справі.

20.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено на виконання до УПФУ м. Димитров Донецької області (копія а.с.12).

Як вбачається із довідки-розрахунку ВДВС Димитровського МУЮ ОСОБА_3 станом на 01.03.2014 року має заборгованість по аліментам за період з січня 2013 року по лютий 2014 року в розмірі 25 217,95 грн. (копія а.с.13-14).

ОСОБА_3 на даний час перебуває в шлюбі з ОСОБА_9 (свідоцтво про одруження, копія а.с.34, довідка про склад сім'ї та реєстрацію, копія а.с.37), вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження, копія а.с.35), і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження, копія а.с.36).

ОСОБА_3 звільнений з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 25.10.2013 року за власним бажання у зв'язку із виходом на пенсію (трудова книжка, копія а.с.78-81).

ОСОБА_3 не працює (а.с.32-33), є пенсіонером (посвідчення, копія а.с.39) та інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням (довідка МСЕК, копія а.с.38), отримує пенсію (а.с.53-54), 50 % якої на теперішній час уходить на погашення щомісячних аліментів та заборгованості по аліментам.

Згідно із інформацією управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області ОСОБА_3 отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 31 січня 2013 року (відповідь УПФУ в м. Димитрові Донецької області а.с.52).

Згідно довідки-розрахунку ВДВС Димитровського МУЮ від 18 травня 2015 року (а.с.207) станом на 01 травня 2015 року ОСОБА_3 має заборгованість по аліментам за період з січня 2013 року по лютий 2014 року вже в розмірі 4 434,74 грн.

Проте, апеляційний суд не може та не приймає до уваги зазначену довідку від 18.05.2015 року, як доказ у цій справі в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України при оскарженні рішення суду першої інстанції у цій справі від 07.08.2014 року.

Предметом дослідження апеляційним судом при апеляційному перегляді цієї справи мають бути та є ті матеріали та докази, які були наявні в останній та були предметом дослідження суду першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 у своєму позові у цій справі просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів останнім з пенсії за період з січня 2013 року по березень 2014 року з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача у сумі 30 000,0 грн. (хоча фактично згідно із розрахунком позивача а.с.4 пеня розрахована позивачем станом на 01.03.2014 року за період з січня 2013 року по лютий 2014 року включно у сумі 59 104,35 грн.).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 СК Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії провідрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

В силу вимог ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Згідно із пп. 14 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на боржника не покладено обов'язок повідомляти держаного виконавця про виникнення в нього іншого джерела доходу, в даному випадку пенсії, а відповідно, сплачувати з неї аліменти.

Суд першої інстанції при вирішенні цієї справи порушив ст. 10 ч. 4 ЦПК України, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд першої інстанції повинен був з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів; встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з позовом про звільнення його від сплати вищезазначеного розміру заборгованості з пенсії станом на 01.03.2014 року у сумі 25 217,95 грн. (а.с.13-14) у порядку ст. 197 СК України (через відсутність вини платника аліментів чи хворобу тощо) у цій справі чи окремо від цієї справи не звертався.

Навпаки, ОСОБА_3 визнав цю заборгованість по аліментам та сплачує її (а.с.53-54).

У матеріалах цієї справи також відсутні належні допустимі докази на спростування цієї заборгованості відповідача по аліментам перед позивачем.

Відповідно, позивач ОСОБА_2, як стягувач, має право на стягнення у цій справі з відповідача ОСОБА_3, як боржника, пені у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за несвоєчасну сплати цих аліментів у сумі 25 217,95 грн. станом на 01.03.2014 року за період з січня 2013 року по лютий 2014 року включно, тобто також станом на 01.03.2014 року, в силу вимог ст. 196 ч. 1 СК України, згідно фактично заявлених нею у цій справі позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із правильності наданого позивачем розрахунку пені у сумі 59 104,35 грн. за вказаний період станом на 01.03.2014 року, вважає його таким, що здійснений з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року №6-81цс13.

Однак, згідно із ст. 196 ч. 2 СК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Колегія суддів апеляційного суду при вищевикладених обставинах вважає за необхідне в силу вимог ст. 196 ч. 2 СК України з урахуванням матеріального (не працює а.с.32-33, отримає пенсію трохи більше 9 000,0 грн., 50% від якої щомісяця йде на сплату щомісячних аліментів та заборгованості по аліментам а.с.53-54, має хворобу а.с.38, яка потребує витрат на лікування, утримує двох інших неповнолітніх дітей тощо) та сімейного стану (має іншу сім' ю, в якій двоє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н. перебувають на його утриманні а.с.34-37 тощо) відповідача ОСОБА_3, як платника аліментів, вимог розумності та справедливості, зменшити вищезазначений розмір пені до 7 000,0 грн.

За таких обставин, доводи апелянта частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, які були досліджені судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуємого рішення суду у цій справі, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, ґрунтується на припущеннях.

Тому, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2014 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 7 000,0 грн.; в решті вимог позивача відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч.ч. 1, 5 ЦПК України з відповідача на користь апелянта -позивача слід стягнути понесені останньою судові витрати у цій справі у вигляді судового збору 660,0 грн. (розрахунок: судовий збір у сумі 300,0 грн. - а.с.20 при подачі позову до суду першої інстанції + судовий збір 150,0 грн. - а.с. 100 при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до апеляційного суду + судовий збір 210,0 грн. - а.с.172 при подачі касаційної скарги).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 серпня 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 7 000,0 грн. (сім тисяч гривень).

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) понесені судові витрати у вигляді судового збору 660,0 грн. (шістсот шістдесят гривень).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.