АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/4632/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Сухомлінова С.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.., Болотов Є.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником за довіреністю ОСОБА_5, та апеляційною скаргою ОСОБА_6, поданою представником за довіреністю ОСОБА_5, на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-00856.08.2 від 08 травня 2008 року у розмірі 22693,24 долари США та 293829,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 травня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №77.1/АК-00856.08.2, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18037,89 доларів США, які позичальник зобов»язалась повертати щомісячними платежами по 214 доларів США, сплачувати проценти за користування у розмірі 9% річних та здійснювати щомісячну плату за обслуговування кредиту у розмірі 0,2%. Кредитні кошти зобов»язалась повернути до 08 травня 2015 року.

Пунктом 3.6 договору передбачений обов»язок сплати пені за порушення строків повернення кредиту у розмірі 1,6% за кожен день прострочки від суми невиконаного зобов»язання.

Проте позичальник своїх зобов»язань належним чином не виконувала.

З метою виконання зобов»язання, яке станом на 15 жовтня 2009 року складало 17030,49 доларів США та 2516,45 грн., сторони домовились реалізувати предмет застави (автомобіль), який було реалізовано уповноваженою позичальником особою за ціною 14100 доларів США і кошти частково були направлені на погашення заборгованості.

Після реалізації автомобіля та зарахування отриманої від його продажу суми у рахунок часткового погашення по кредиту, позичальник сумою продажу та розміром залишкової заборгованості по кредиту не цікавилась.

Позивач зазначає, що сума заборгованості складається з:

- кредиту та процентів 3065,87 доларів США;

- пені за кредитом та процентами на підставі п.3.6 договору 19526,92 доларів США;

- 3% річних по кредиту та процентам на підставі ст.625 ЦК України 100,45 доларів США;

всього 22693,24 долари США

- плати по кредиту 65717,78 грн.;

- пені за плату по кредиту на підставі п.3.6 договору 226208,59 грн.;

- 3% річних по платі по кредиту на підставі ст.625 ЦК України 1163,43 грн.;

- суми інфляційних втрат за платою по кредиту 741,28 грн.

всього 293829,08 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 22693,24 долари США та 293829,08 грн. заборгованості.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подано апеляційні скарги, у яких просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційних скаргах посилаються на неналежне повідомлення про розгляд справи, та вказують, що судом не розглянуто та не застосовано строків позовної давності, про що подавалась заява. Посилаються також на недоведеність суми основного боргу.

В судовому засіданні представник відповідачів апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт невиконання позичальником своїх зобов»язань знайшов своє підтвердження матеріалами справи, відтак заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Проте, з такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції установлено, що 08 травня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №77.1/АК-00856.08.2 від 08 травня 2008 року, відповідно до умов якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18037,89 доларів США для купівлі автомобілю. Кредитні кошти позичальник зобов»язалась повернути до 08 травня 2015 року та сплачувати проценти за їх користуванням у розмірі 9% річних.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між його сторонами 08 травня 2008 року укладено Договір застави транспортного засобу №77.1/АК-00856.08.2-3.

Також, 08 травня 2008 року з ОСОБА_6 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилась нести солідарну із позичальником відповідальність.

01 вересня 2009 року ОСОБА_6 передала банку предмет застави з комплектами ключів та технічним паспортом, про що складено Акт прийому-передачі.

15 жовтня 2009 року на засіданні кредитно-інвестиційного комітету банку прийнято рішення, що відображено у протоколі №15.10.09/004-ВК, яким надано дозвіл на реалізацію предмета застави у зв»язку із існуючою загальною заборгованістю в сумі 17030,49 доларів США та 2516,45 грн.

Окрім того, відповідно до даних цього протоколу убачається, що прийнято рішення про направлення коштів від продажу майна в сумі 14100,00 доларів США в рахунок часткового погашення заборгованості, а також стягнення різниці між сумою заборгованості за кредитним договором та вартості продажу заставного майна шляхом звернення стягнення на інше майно, що належить позичальнику на праві власності.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов»язання не пред»явить вимог до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов»язань боржника за кредитним договором.

Відтак, в даному випадку, оскільки кредитним договором не визначено інші умови виконання зобов»язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов»язань за цим договором, строк пред»явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов»язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов»язання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред»явленням вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

Прийнявши 15 жовтня 2009 року на засіданні кредитно-інвестиційного комітету банку рішень, оформлених протоколом №15.10.09/004-ВК, кредитор, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов»язання і зобов»язаний був пред»явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

Однак після зміни строку виконання осиного зобов»язання, банк звернувся з позовом в листопаді 2013 року, тобто зі спливом чотирьох років від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Аналогічні висновки містяться у правовій позиції, висловленій у Постанові Верховного Суду України №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року.

Відтак зобов»язання за договором поруки припинилося та вимоги до поручителя ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Окрім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині застосування наслідків спливу строків позовної давності в частині вимог до ОСОБА_4

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи убачається, що 14 липня 2014 року суду першої інстанції представником ОСОБА_4 подана заява про застосування строків позовної давності та відмови у зв»язку із цим у позові у повному обсязі, питання щодо яких не знайшло свого відображення у рішенні суду першої інстанції..

Усуваючи зазначену помилку, колегія суддів виходить з наступного.

Як на підтвердження розміру та складової позовних вимог, позивачем додано розрахунок сум, що заявлені до стягнення, складений станом на 29 жовтня 2013 року.

Відповідно до розрахунку пені та трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом, зазначені нарахування здійснені за період з 13 жовтня 2008 року по 13 жовтня 2009 року. Відповідно до розрахунку пені та трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом, зазначені нарахування здійснені за період з 13 жовтня 2008 року по 11 жовтня 2009 року. Відповідно до розрахунку пені та трьох процентів річних від суми простроченої плати за кредитом, зазначені нарахування здійснені за період з 13 жовтня 2008 року по 11 жовтня 2013 року. Розрахунок інфляції охоплює період з 13 жовтня 2008 року по 11 вересня 2013 року.

Проте, як зазначено вище, кредитором змінено строк виконання основного зобов»язання 15 жовтня 2009 року, та після зміни строку виконання осиного зобов»язання, банк звернувся з позовом в листопаді 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником за довіреністю ОСОБА_5, задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану представником за довіреністю ОСОБА_5, задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 26 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов