АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/919/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1274/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 5127 грн. майнової шкоди та 25000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач не виконала свого зобов'язання перед нею щодо відчуження на її користь квартири АДРЕСА_1. В обмін на зобов'язання передати їй у власність житло ОСОБА_2 протягом тривалого часу отримувала від неї матеріальну допомогу. Зокрема, вона придбавала для відповідача продукти харчування, медикаменти за власні кошти, для чого отримала в банку кредит в сумі 5000 грн., здійснювала постійний догляд за ОСОБА_2, яка є особою похилого віку, інвалідом із захворюванням зору, допомагала їй проходити медичне обстеження у лікарні. Однак згодом ОСОБА_2 відмовила їй в оформленні житла, вимагає знятися з реєстрації в спрій квартирі, оскільки отримує допомогу від інших людей.

Такими неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральної шкоди, оскільки через постійну зайнятість по догляду за останньою вона не могла приділяти достатньо уваги своєму неповнолітньому сину, який хворіє, змушена була додатково витрачати власні кошти на потреби ОСОБА_2, хоча сама перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 487,20 грн. судових витрат.

В апеляційній сказі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задоволити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом невірно проведено оцінку доказів, зокрема показань свідків, які підтвердили викладені нею в позовній заяві обставини, фінансових документів, в яких відображено суму витрат, які вона понесла в зв'язку з доглядом за ОСОБА_2

В судове засідання належним чином повідомлені сторони не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 05.04.2013 року ОСОБА_1 була зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 з дозволу власника житла, ОСОБА_2, яка є особою похилого віку, інвалідом, має захворювання очей.

Протягом 2013 року позивач періодично надавала відповідачу допомогу у вирішенні соціально-побутових питань, придбавала продукти харчування, медичні препарати, відвідувала лікувальні заклади.

Вказані обставини частково визнаються сторонами та підтверджуються матеріалами справи, зокрема даними паспорту громадянина України на ім'я ОСОБА_1 з відміткою про реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1, 05.04.2013 року; письмовим повідомленням начальника управління праці та соціального захисту населення від 12.05.2015 року, №24.01.-45/1300, відповідно до якого 22.04.2013 року було складено акт 113 про те, що ОСОБА_1 не призначалася компенсація як фізичній особі, яка надає соціальні послуги інваліду 1 групи, пенсіонеру за віком, одинокій присталій особі.

Вищевказаним актом від 22.04.2013 року, складеним соціальними інспекторами було встановлено, що ОСОБА_2 категорично відмовилася від надання їй соціальних послуг з боку ОСОБА_1

В заяві №140 від 22.04.2013 року на ім'я начальника управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 вказує про те, що їй не призначати компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

З довідки Славутського міського управління праці та соціального захисту населення від 15.07.2013 року вбачається, що позивач проживає по АДРЕСА_1 та перебуває на обліку як безробітна в Славутському МРЦЗ з 24.04.2013 року. В аналогічній довідці від 15.07.2013 року вказано про те, що 15.04.2013 року ОСОБА_1 знялася з обліку як безробітна, на якому перебувала з 29.03.2012 року за адресою: АДРЕСА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що справа не містить об'єктивних даних, які б підтвердили доводи ОСОБА_1 про те, що з 2012 року вона витрачала власні кошти на утримання ОСОБА_2, для цих цілей оформила кредит на суму 5000 грн., які повністю використала на придбання продуктів харчування, медикаментів, ремонт квартири, та інших потреб відповідача.

Придбання речей для потреб ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 дійсно мало місце, однак у відповідності з вимогами ст.ст. 58, 59 ЦПК України в справі відсутні належні та допустимі докази того, що між сторонами існувала домовленість, відповідно до якої ОСОБА_2 взяла на себе обов'язок безоплатно відчужити на користь ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_1, взамін чого остання зобов'язувалася надавати їй матеріальну та іншу необхідні допомогу за свій рахунок.

Та обставина, що позивач була зареєстрована у спірній квартирі з 05.04.2013 року не дає підстав для висновку про існування між сторонами таких домовленостей.

Показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили обставини, які визнала також ОСОБА_2 про надання допомоги з боку ОСОБА_1, однак не свідчать про існування між сторонами зобов'язальних відносин, зокрема, щодо укладення договору по догляду за людиною похилого віку, придбання позивачем речей для відповідача за власний рахунок в обмін на безкоштовну передачу житла.

Згідно з ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1166 вказаного Кодексу визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки доводи позивача ОСОБА_1 щодо існування між нею та відповідачем ОСОБА_2 попередньої домовленості про укладення договору про догляд за особою похилого віку та відчуження житла не знайшли свого підтвердження в судовому порядку, так само як і твердження про заподіяння майнової шкоди, пов'язаної з витрачанням власних коштів на потреби відповідача, тому вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 5127 грн. є безпідставними.

Так само не підлягають до задоволення позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн., оскільки жодних передбачених законом критеріїв, які б підтвердили право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок ОСОБА_2 встановлено не було. Неправомірних дій або бездіяльності, які б порушили права позивача з боку відповідача допущено в даному випадку виявлено не було.

Судові витрати між сторонами були розподілені з дотримання вимог ст. 88 ЦПК України.

Оскільки ухвалою судді від 9 червня 2015 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 243,60 грн., відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Не спростовують висновків суду також інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Роїк В.П. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 30