АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування акту огляду МСЕК №2218 від 09.12.2002 року, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновком психіатричної МСЕК № 3, викладеним в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р., позивачу встановлено 2-гу групу інвалідності (інвалід з дитинства) з приводу шизофренії, параноїдної форми прогредієнтного типу перебігу, ремісії С, вираженого змішаного типу дефекту (т. 1 а.с. 41, 200-204, 205-218 ).

За результатами висновку психіатричної МСЕК № 3, викладеному в акті огляду № 2218 від 09.12.2002р., ОСОБА_2 була видана довідка серії МСЕ-ДНА-01 № 335010. Дата чергового переогляду згідно цієї довідки встановлена на 10.12.2005р. Строк дії довідки сплинув 01.01.2006р. та з січня 2006р. ОСОБА_2 припинена виплата пенсії, як інваліду 2-ї групи (т. 1 а.с. 41).

Відповідно до п. 18 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене Постановою Кабінетом Міністрів України від 22.02.1992р. № 83 (в редакції, чинній на час складання акту огляду МСЕК ), міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоровя, повязане з виконанням своїх трудових обовязків (п.п.а); вивчають наслідки подовження строків тимчасової непрацездатності на період відновного лікування, переогляду інвалідів з метою виявлення ефективності реабілітаційних заходів, визначення реабілітаційного потенціалу (п.п.є); оцінюють стан здоров'я населення, прогнозують динаміку первинної інвалідності (п.п.і), тощо.

Пунктом 26 цього Положення передбачено, що медико-соціальні експертні комісії при встановленні інвалідності керуються Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою Міністерством охорони здоров'я України за погодженням з Радою Федерації незалежних профспілок України.

Пунктом 31 Положення передбачено, що переогляд інвалідів з нестійкими, оборотними морфологічними змінами та порушеннями функцій органів і систем організму з метою визначення ефективності відновного лікування та реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться через 1 - 3 роки.

Пунктом 29 Положення передбачено, що у певних випадках огляд може проводитись заочно, керуючись матеріалами медичних справ. На час огляду в грудні 2002р. позивачу було 16 років, його опікуном був дідусь, який не впустив членів комісії до приміщення, де вони тоді разом проживали, огляд здійснено через вікно приміщення. Проведенню такого огляду передували письмове звернення Довгинцівського райвиконкому м. Кривий Ріг від 29.02.2002р. за № 11/29-26 на імя головного лікаря Криворізького ПНД (т.1 а.с. 200-218, т.2 а.с. 152).

Пунктом 34 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83, встановлено порядок оскарження рішення МСЕК, яким передбачено, що у разі незгоди оглянутого з рішенням районної, міжрайонної, міської медико-соціальної експертної комісії він протягом місяця має право подати про це письмову заяву до республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії або до медико-соціальної експертної комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного відділу (управління) охорони здоров'я. Комісія, що проводила огляд, або відділ (управління) охорони здоров'я в триденний строк з дня одержання заяви надсилають усі наявні документи разом із заявою на розгляд республіканської, Кримської, обласної, центральної міської медико-соціальної експертної комісії, яка не пізніш як через місяць з дня подання заяви проводить переогляд хворого і приймає відповідне рішення.

Позивач на час винесення МСЕК № 3 рішення про встановлення інвалідності 2-ї групи з відповідного діагнозу, був неповнолітнім, отже ці дії за нього міг зробити опікун, або сам ОСОБА_2 по досягненню повноліття 15.09.2004р., однак рішення оскаржено не було ні опікуном, ні позивачем після досягнення повноліття з 15.09.2004р. Позивач до 01.01.2006р. отримував пенсію по інвалідності 2-ї групи. Дата останнього переогляду була призначена на 10.12.2005р., згідно довідки серії МСЕ-ДНА-01 № 335010. Позивач від такого переогляду відмовляється (т. а.с. № 223, т. 2 а.с. 3-10, 76-97).

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові, скільки міжрайонна МСЕК № 3 (Криворізька) Дніпропетровської області при винесенні рішення про встановлення 2-ї групи інвалідності у позивача (інвалід з дитинства) з підстав вищеназваного діагнозу діяла в межах своїх повноважень. Захист прав та інтересів позивача, в даному випадку, можливий за умови проходження ним чергового переогляду в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року.

Справа в апеляційному суді розглянута у відсутність позивача, який повідомлений про слухання справи належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. 16 ЦК України, Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене Постановою Кабінетом Міністрів України від 22.02.1992р. № 83, яке діяло, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки позивачем не доведено незаконність висновку МСЕК.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що суд безпідставно не визнав порушення відповідачем встановленої процедури складання акту МСЕК, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте належні та допустимі докази, які б підтверджували в установленому законному порядку, що відповідачем при встановленні позивачу інвалідності 2-ї групи з дитинства, з підстав вищезазначеного діагнозу, порушена процедура складання акту МСЕК, та незаконність рішення психіатричної МСЕК №3, суду не надані.

Посилання апелянта на акт стаціонарної судової комісійної комплексної психолого психіатричної експертизи від 29.08.2013 року, як на доказ його психічного стану, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що висновки експертів стосуються психічного стану позивача у період правопорушення, у скоєнні якого підозрювався позивач, а саме: 12.02.2013р., тоді як предметом позовних вимог є визнання незаконним акт огляду МСЕК №2218 від 09.12.2002 року.

Доводи апелянта, що судом не проведена відповідна експертиза, не можуть бути підставою для скасування рішення суду з наступних підстав.

Ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2013 року, 16.07.2013 року, 30.12.2013 року призначалися судові психіатричні експертизи/т.1 а.с. 221, т.2 а.с. 11, 88/, однак експертиза не проведена, оскільки не були внесені кошти на оплату експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України, кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. У разі неоплати судової експертизи у встановлений судом строк суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи.

Позивач в апеляційний скарзі ставить питання про проведення експертизи, зазначаючи, що в нього коштів на проведення відповідної експертизи немає.

Отже, зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою апеляційного суду від 25.06.2015 року відмовлено у задоволенні такого клопотання апелянта про призначення експертизи із зазначених підстав.

Між тим апелянт в своєму клопотанні про призначення експертизи та залучення фахівця ставить питання, які не є суттєвими для вирішення цього спору, зокрема: чи є шизофренічний процес виліковним.

Посилання апелянта на те, що в суді першої інстанції головуючий суддя при розгляді справи тиснув на нього, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, згідно журналу судового засідання будь які зауваження на дії головуючого відсутні.

Допущені судом порушення вимог норм процесуального права, на які посилається позивач щодо розгляду справи у неробочі години тощо, не вплинули на законність правильного по суті рішення суду.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: