Справа № 636 / 3779 / 14-ц
2 / 636 / 353 / 2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області в

складі: головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення вкладів та заборгованості за депозитними договорами,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просить суд стягнути з відповідача його вклади за депозитними договорами та відсотки по ним, а також стягнути з відповідача 3% з неповернутих сум, а також інфляційне збільшення заборгованості за час прострочення виконання зобовязань.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 20 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD400, відповідно до умов якого 20.11.2013 року позивачем було внесено на відповідний рахунок банку вклад у розмірі 5316,0 доларів США на термін по 20.05.2014 року включно, з нарахуванням відсотків в розмірі 7,5 % річних.

20 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD400, відповідно до умов якого 20.12.2013 року позивачем було внесено на відповідний рахунок банку вклад у розмірі 16700,0 гривень на термін по 20.03.2014 року включно, з нарахуванням 18 % річних.

18 січня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD100, відповідно до умов якого 18.01.2014 року позивачем було внесено на відповідний рахунок банку вклад у розмірі 38900,0 доларів США на термін по 18.07.2014 року включно, з нарахуванням 9 % річних.

13.03.2014 року позивач на адресу відповідача надіслав відповідні заяви про дострокове розірвання вказаних договорів, повернення вкладів та нарахованих відсотків, на які будь-якої відповіді з банку позивачу не було надано та при безпосередньому зверненні до відділення банку працівниками банку позивачу було відмовлено у поверненні вкладу.

Заборгованість відповідача за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 20.11.2013 року з урахуванням встановлених договором відсотків та 3% річних станом на 11.02.2015 року становить 5922,02 доларів США; за договором №SAMDNWFD400 від 20.12.2013 року заборгованість відповідача з урахуванням встановлених договором відсотків, 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу станом на 11.02.2015 року становить 24767,69 гривень, за договором № SAMDNWFD100 від 18.01.2014 року заборгованість відповідача з урахуванням встановлених договором відсотків та 3% річних станом на 11.02.2015 року становить 43296,23 доларів США. Позивач просив стягнути з відповідача вищезазначені суми заборгованості по вказаним договорам банківських вкладів.

Представник позивача у судовому засіданні на позовних вимогах наполягає та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення уточненого позову в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні. Обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог виклала в запереченнях проти позову, які підтримала під час судового розгляду справи.

Судом встановлено, що 20.11.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD400, у відповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 6 місяців (по 20.05.2014 року включно) у розмірі 5316,0 доларів США, з нарахуванням відсотків у розмірі 7,5 % річних, що підтверджується копією договору наявного в матеріалах справи (а.с. 20). 20.12.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD400, у відповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 3 місяці (по 20.03.2014 року включно) в розмірі 16700,00 гривень, з нарахуванням відсотків у розмірі 18 % річних, що підтверджується копією договору наявною в матеріалах справи (а.с. 22). 18.01.2014 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD100 у відповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 6 місяців (по 18.07.2014 року включно) в розмірі 38900,0 доларів США на термін по 18.07.2014р. включно, з нарахуванням 9 % річних, що підтверджується копією договору наявною в матеріалах справи (а.с. 24). Згідно умов цих договорів банк відкриває вкладникові депозитні рахунки, на яких обліковується суми вкладів. 20.11.2013 року, 20.12.2013 року та 18.01.2014 року позивачем було внесено на відповідні особові рахунки грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями банку від 20.11.2013 року, 20.12.2013 року та 18.01.2014 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 21, 23, 25).

Відповідно до п.п. 5 та 6 договорів банківського вкладу вкладник та банк мають право достроково розірвати дійсні договори, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договорів. Якщо вкладник вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не сплив, вкладнику повертається сума вкладу, а відсотки сплачуються за заниженою відсотковою ставкою.

Вказані умови договору про строковий вклад кореспондується з приписами ст. 1060 ЦК України. Вказаною нормою закону передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

13.03.2014 року позивач на адресу відповідача надіслав заяви про дострокове розірвання договорів банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 20.11.2013 року, № SAMDNWFD400 від 20.12.2013 року та № SAMDNWFD100 від 18.01.2014 року, повернення коштів та нарахованих на них відсотків. Вказані заяви були отримані відповідачем 19.03.2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, на які будь-якої відповіді з банку позивачу не було надано та вклади не було повернено. Терміни повернення вкладів, які були зазначені в договорах сплили 20.05.2014 року, 20.03.2014 року та 18.07.2014 року відповідно, але до цього часу кошти позивачу не повернуті в повному обсязі та відсотки по ним також не сплачені.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача в судовому засіданні у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків та враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя".Згідно з п. 5 вказаної Постанови Національного банку України № 260, банки, у тому числі ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Рішенням Центрального банку Російської Федерації (ОСОБА_2) № РН-33/I від 21.04.2014 року, також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку ОСОБА_2 щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк".

Крім того, окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, банкоматів, транспортних засобів та т.і.. У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Крім того, відповідно до Постанов ДР Республіки Крим № 2085-6/14 від 30 квітня 2014 року, № 2474-6/14 від 03 вересня 2014 року, до майна, яке підлягає націоналізації, та обліковується як власність Республіки Крим, віднесено також майно ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. З цих причин відповідач також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. У засобах масової інформації неодноразово оприлюднювалася офіційна інформація, що майно ПАТ КБ "ПриватБанк", яке знаходиться на території Криму, буде реалізоване, а за рахунок цих коштів здійснюватиметься розрахунок з клієнтами відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації.

02 квітня 2014 року було прийнято ОСОБА_3 № 39-ФЗ "Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя". Метою цього Закону є забезпечення захисту інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, що зареєстровані та (чи) діють на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя станом на 16 березня 2014 року. У відповідності до ст. 4 цього Закону, Державна корпорація "Агентство з страхування вкладів" заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього ОСОБА_3 закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим ОСОБА_3 законом.

Як вказано вище, Банком ОСОБА_2 було прийнято рішення № РН-33/I від 21 квітня 2014 року про припинення з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вказане було підставами для придбання автономною некомерційною організацією "Фонд захисту вкладників" (АНО "ФЗВ") прав (вимог) по зобов'язанням банку і здійснення компенсаційних виплат у порядку, встановленому статтями 7 та 9 ОСОБА_3 Закону від 2 квітня 2014 року № 39-ФЗ. Згідно з ст. 7 ОСОБА_3 Закону № 39-ФЗ Банком ОСОБА_2 направлено на адресу АНО "ФЗВ" повідомлення про виникнення підстав для придбання АНО "ФЗВ" прав (вимог) по вкладам, що розміщені в структурних підрозділах банків.

Таким чином, АНО "ФЗВ" законодавством РФ було призначено, а АНО "ФЗВ" взяв на зобов'язання, здійснювати компенсаційні виплати у тому числі клієнтам Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", поза волею відповідача.

У відповідності до систематичних повідомлень, що розміщував АНО "ФЗВ" на своєму офіційному сайті - http://fzvklad.ru/- АНО "ФЗВ" замінив ПАТ КБ "ПриватБанк" за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" - не лише депозитними, але і за орендними, кредитними та т.і.. Так, на сайті було розміщено номер рахунку АНО "ФЗВ", на який пропонувалось здійснювати зарахування заборгованості та чергових платежів за кредитним договорами, що укладалися Кримською філією банку - http://www.fzvklad.ru/news/27/. Також неодноразово АНО "ФЗВ" зазначалось, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ "ПриватБанк" буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК.

Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року АНО "ФЗВ" було передано в довірче управління майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим АНО "ФЗВ" користується, володіє розпоряджається всім майном ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території АРК та міста Севастополя: нерухомістю, транспортом, банкоматами, терміналами, грошовими коштами, правами за всіма зобов'язаннями, а не лише депозитами. Вказана обставина підтверджується інформацією, розміщеною на сайті АНО "ФЗВ" - http://www.fzvklad.ru/news/27/. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04 червня 2014 року АНО "ФЗВ" призначено управляючим майном банку за всіма договорами (у тому числі депозитними, кредитними, іншим залученим коштам, орендними та т.і.), а також АНО "ФЗВ" ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО "ФЗВ" передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя.

Отже, викладені факти у сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ "ПриватБанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", виконує АНО "ФЗВ", за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Викладені норми, на які посилається відповідач, як на підстави своїх заперечень, судом не беруться до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Позивач по справі уклала договір безпосередньої з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», який на даний час не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому повинен нести відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань за договором у відповідності до вимог ст.ст. 92, 95, 96 ЦК України, а не його представництво чи філія.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, зі змінами та доповненнями, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

На підставі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1059 ЦК України до договору банківського вкладу пред'являються вимоги дотримання письмової форми, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківським правилам) за звичаями ділового обороту.

Відповідно до вимог статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно із частиною пятою статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач порушив право позивача на повернення сум вкладів, а також отримання відсотків за ними, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі є звільненими від сплати судового збору з подачі позовів про захист свого порушеного права. Як вбачається з матеріалів справи позивач є споживачем банківських послуг, отже, від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду звільняється, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 3654,00 гривні на користь держави.

Керуючись: ст. ст. 526-530, 610, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення депозитних вкладів та стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 20.11.2013 року в розмірі 5316,00 доларів США з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 489,36 доларів США, 3% річних в розмірі 116,66 доларів США, а разом 5922 (пять тисяч девятсот двадцять два) доларів 02 цента США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 20.12.2013 року в розмірі 16700,00 гривень з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 3442,48 гривень, 3% річних у розмірі 450,21 гривень, 4175,00 гривень індексу інфляції, а разом 24767 (двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 69 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму вкладу за договором № SAMDNWFD100 від 18.01.2014 року року в розмірі 38900,00 доларів США з нарахованими за користування коштами в розмірі 3731,20 доларів США та 3% річних у розмірі 665,03 доларів США, а разом 43296 (сорок три тисячі двісті девятсот шість) доларів 23 цента США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя