Категорія 81Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук В.С.

Суддів: Шемети Т.М., Голоти Л.О.

при секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України у справі за поданням державного виконавця відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника фізичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року було задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2011 року №2-1127/2011 про стягнення заборгованості.

Ухвалою того ж Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року виправлено описку в ухвалі суду від 13.11.2013 року та вказано дату народження ОСОБА_2 25.09.1986 року замість 25.09.1968 року.

ОСОБА_2 12.06.2015 року оскаржила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2013 року в апеляційному порядку, як незаконну та необґрунтовану. При цьому вказала, що не отримувала постанови про відкриття виконавчого провадження, та у матеріалах справи відсутні докази про направлення на її адресу чи вручення такої постанови; відсутні докази ухилення від виконання рішення суду; справа розглянута без участі державного виконавця. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що 13 листопада 2013 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся з поданням про тимчасове обмеження боржника фізичної особи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України заступник начальника відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції ОСОБА_3

Підставою зазначеної вимоги державний виконавець вказав те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 38687117 від 03.07.2013 року, відкрите за виконавчим листом № 2-1127/2011 від 19.09.2011 року про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 226691,92 грн., яке не виконується божником; що при перевірці майнового стану боржника не виявлено майна та грошових коштів, які б могли бути реалізовані в рахунок виконання рішення; що на неодноразові виклики державного виконавця боржник не реагує.

Задовольняючи дане подання ухвалою від 13 листопада 2013 року, суд виходив з обставин, що на примусовому виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист №2-1127/2011 про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ВАТ «Ощадбанк» заборгованості у розмірі 226691,92 грн. та 914, 25 грн. судових витрат.

Станом на день звернення із даним поданням рішення суду про стягнення боргу ОСОБА_2 не виконано. Державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає і зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3; сільгосптехніки та транспортних засобів за нею не зареєстровано. Державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 Згідно реєстрів відправлення рекомендованої кореспонденції від 05.09.2013 р., від 04.07.2013 р. ОСОБА_2 повідомлялась про наявність у неї боргу і необхідність виконання судового рішення.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення та задоволення подання.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом та у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно п.п.2,5 ч.1 ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань та якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Таким чином, у зазначених правових нормах говориться про можливість обмеження громадян у праві виїзду за межі України в разі ухилення від виконання зобов`язання.

Відсутність у боржника майна для реалізації з метою погашення заборгованості, не є ухиленням від виконання рішення суду, проте суд прийшов до протилежного помилкового висновку і упустив зі свого поля зору питання ухилення від виконання зобов`язань боржником, зазначивши формально, що суд враховує ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених рішенням суду обов`язків. Про формальність говорить те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 знала на час розгляду справи про наявність виконавчого провадження від 03.07.2013 року; посилання суду в оскаржуваній ухвалі на реєстр відправлень рекомендованої кореспонденції від 04.07.2013 року, у якому відсутні дані про відправлення рекомендованої кореспонденції саме ОСОБА_2, а є наявні на ім`я ОСОБА_4 (а/с25).

Більше того, державний виконавець у своєму поданні взагалі не вказує про ухилення боржника від виконання рішення суду (а/с 1).

За таких обставин та у зв`язку з розглядом справи у відсутність державного виконавця всупереч вимогам ч.2 ст. 377-1 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, викладеній в Узагальненні судової практики Верховним Судом України за 2014 рік щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, де вказано, що за змістом ч.2 ст.377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду необхідність такого обмеження; колегія суддів вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому ухвалу слід скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, в силу п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року - скасувати. Питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча :

Судді :