Справа № 159/2883/15-ц
Провадження № 2/159/837/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 23 липня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого судді Миронюка М.Г.

з участю секретаря Посполітак Г.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель цивільну справу за позовом Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Ремонтним житлово-комунальним підприємством №1 міста Ковеля заявлено позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги у сумі 4007,35 грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказав, що відповідач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та користується послугами, які безперебійно надає позивач, а саме РЖКП №1. Станом на 01.05. 2015 року вона заборгувала підприємству за період з січня 2007 року по січень 2015 року , що підтверджується розрахунком ціни позову. Згідно п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та при будинкової території, санітарно-технічне обслуговування , обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування , поточний ремонт , вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст.67,156 ЖК України та п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом . Згідно ст.526 ЖК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов»язання виникають з підстав, передбачених ст..11 ЦК України, а саме із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Прохає стягнути з ОСОБА_24007,35 грн. боргу за надані послуги за період з січня 2007року по січень 2015 року включно та сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп..

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому та вказала, що відповідач також заборгувала підприємству за надані комунальні послуги 119,62 грн. за січень місяць 2015 року. Просить позов задовольнити з урахуванням названої суми.

Відповідач ОСОБА_2М позову не визнала, заперечуючи його наступними доводами. Позивач не надав доказів на підтвердження надання послуг з утримання будинку, в якому вона проживає, послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються позивачем не у повному обсязі, низької якості, а за деякими тарифікованими позиціями не надаються взагалі, що дає підстави споживачу даних послуг вимагати зменшення розміру плати за надані послуги. Зокрема, не надаються послуги з освітлення під'їздів, внутрішньо будинкова електропроводка знаходиться у занедбаному стані. В будинку не проводився капітальний ремонт, крім того, позивачем заявлено вимогу поза строками позовної давності, прохає відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторони, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Сторони визнали, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири 69 по вулиці Мечникова в будинку 11 у місті Ковелі та фактично проживає у даній квартирі, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 30.01.1996 року та особовим рахунком квартплат та послуг № 1731.

Відповідно до п.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Відповідно до змісту ч. 5 ст. 10 Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-Х11 «Про приватизацію державного житлового фонду» ст. 42 чинного на час виникнення спірних правовідносин Земельного кодексу 1991 р. та ст..42 Земельного кодексу власники квартир багатоквартирного будинку державного житлового фонду мають право користування закріпленою за будинком прибудинковою територією.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» і Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у відповідності з якими РЖКП №2 м. Ковель надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території квартири АДРЕСА_1, власником якої є відповідачка.

Відповідно до п.1 ч.1, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення (споживачем таких послуг) є саме власник жилого приміщення.

Згідно з вимогами ст.ст. 64, 66, 68, 160, 162 Житлового кодексу України, п. 7 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, власники (квартиронаймачі) зобов'язані вносити квартирну плату та плату за обслуговування і ремонт будинків щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Плата за користування житлом обчислюється виходячи із загальної площі квартири та розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідачі зобов'язані своєчасно проводити оплату наданих послуг, а у разі несвоєчасного здійснення платежів сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст.. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги « залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Позивач представив суду розрахунок загальної суми заборгованості відповідачки та розрахунок місячної плати за надані послуги за статтями витрат.

Так, згідно структури та вартості послуг, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території по РЖКП №1 позивач надає наступні послуги, пов'язані з утриманням будинків та прибудинкової території: прибирання сходових клітин; прибирання прибудинкової території; вивезення та утилізація твердих побутових відходів; вивезення грубих негабаритних відходів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, у тому числі центрального опалення та холодного водопостачання; обслуговування димовентиляційних каналів; поточний ремонт; освітлення місць загального користування.

Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території на підставі відкритого особового рахунку № 1731 на ім я ОСОБА_2.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на неналежне виконання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Зокрема вказують, що позивачем не надаються послуги з освітлення під'їздів, внутрішньо будинкова електропроводка знаходиться у занедбаному стані. Позивачем не провадилась заміна запірної арматури внутрішньо будинкової мережі холодного водопостачання. Упродовж 10 років не проводиться поточний ремонт конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього благоустрою, розташованих на прибудинковій території. Стіни в сходових клітках уражені грибком.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців. Зокрема даним Законом регламентується: 1) У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. 2) Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. 3) Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. 4) Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. 5) Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. 6. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника.

На підтвердження неналежної якості послуг, які надаються позивачем, відповідач доказів в судовому засіданні не надала.

В силу ст. 64, 66, 68, 160, 162 Житлового кодексу України та п.п. 7 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, п.2 ст.10 Закоку України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, відповідачі, як власники житла в багатоквартирному будинку повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі незалежно від фактичного місця проживання власника житла.

Належних доказів, на підтвердження обставин, зазначених у запереченні позову, відповідач суду не надала. Відповідач не зверталась до позивача із заявами про перерахунок платежів, не надано суду актів-претензії про ненадання послуг, як того вимагає стаття 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідачем не вказувалось і на наявність витрат, які підлягають компенсації за рахунок виконавця виробника. Зокрема, відповідач не надала суду доказів того, що у спірному періоді вона змушена була укладати будь-які інші договори про надання послуг, що надаються позивачем, з іншими, крім позивача особами. Не надано також доказів того, що вони за власний кошт та власними силами реалізовували ті роботи, які входять до структури послуг, що надаються РЖКП-1.

Крім того, чинне законодавство не передбачає звільнення від обов'язку відшкодування витрат за комунальні послуги у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг. А частинами 4 та 5 статті 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» прямо регламентується що Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на відсутність договору між сторонами про надання відповідних послуг.

Покликання відповідачів на відсутність договору між сторонами про надання відповідних послуг, як на підставу неможливості стягнення заявлених позивачем коштів не заслуговують на увагу. Відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок укладення такого договору покладений саме на споживачів послуг.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проводила оплату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому в період з січня 2007року по грудень 2014 року заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 4007,35 грн., що стверджується розрахунком суми боргу РЖКП №1 м. Ковеля .

З часу виникнення заборгованості позивач не зверталася до суду за захистом свого права. У той же час вимогами про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги звернувся до суду 20.02.2013 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст.267 ЦК України позовна давність не може застосовуватись без заяви сторони. Сторона має право зробити таку заяву в будь-який час до винесення рішення, в тому числі під час судових дебатів. Якщо позовна давність минула, і позивач зробив заяву про її застосування, це є підставою для відмови у позові. За наявності поважних причин пропуску позовної давності суд захищає порушене право. Поважними слід визнавати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходились під його контролем. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові .

Відповідачем під час розгляду справи в суді було заявлено клопотання про застосування

строку позовної давності.

Згідно розрахунку нарахування по квартирній платі ОСОБА_2 за адресою: вул. Мечнікова, 11/69 вбачається, що відповідач вносила останню плату за отримані комунальні послуги в серпні 2008 року, і після цього не зробила на рахунок позивача грошових коштів за отримані послуги не переказувала. В той же час, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу за надані комунальні послуги лише 02.06.2015 року.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачка ОСОБА_2 просить застосувати при вирішенні спору строки позовної давності.

За таких обставин суд вважає , що позов Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити слід частково та стягнути з ОСОБА_2 в користь РЖКП № 1 заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з травня 2012 року по квітень 2015 року включно в сумі 2030(дві тисячі тридцять) грн. 98 копійок та судові витрати по справі в сумі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп.

Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60, 212 , 213 , 214, 215 , 218 ЦПК України, ст. 526 ЦК України, ст.ст.16,18,19,20,26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд - В И Р І Ш И В :

Позов Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь РЖКП № 1 заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з травня 2012 року по квітень 2015 року включно в сумі 2030(дві тисячі тридцять) грн. 98 копійок та судові витрати по справі в сумі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп.

В іншій частині вимог РЖКП № 1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:ОСОБА_3