Справа № 500/3766/13-ц
Провадження № 2/500/531/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Гончаренко М.Ю.,

за участю представника позивача за основним позовом ОСОБА_1,

представника відповідача за основним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу Держземагенства в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку дійсним, визнання недійсним державного акту, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод та виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дійсними договору купівлі - продажу 2/3 частин житлового будинку № 34 по вулиці Заводській в селі Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області між позивачкою з одного боку та ОСОБА_4 з іншого, про визнання дійсними договору купівлі - продажу 1/3 частин житлового будинку № 34 по вулиці Заводській в селі Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області між позивачкою з одного боку та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з іншого, про визнання за позивачкою права власності на будинок № 34 по вулиці Заводській в селі Стара Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області (далі спірний будинок), визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 287960, зареєстрований за № 70 від 25 вересня 2006 року на ОСОБА_4, та визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 0,356 га, розташовану за адресою: Ізмаїльський район, село Стара Некрасівка, вулиця Заводська,34. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що 2 жовтня 2008 року позивачка ОСОБА_3 передала відповідачам ОСОБА_4І 500 доларів США, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 300 доларів США в рахунок придбання у них відповідно 2/3 та 1/3 частин спірного будинку. Цей факт підтверджується розписками відповідачів. В будинку мешкає разом з сином ОСОБА_7 з 2006 року, обробляє земельну ділянку при будинку. У вересні 2012 року дізналася, що потрібне нотаріальне оформлення купівлі продажу, та звернулась до продавців, але ОСОБА_4 відмовився, бо вважав, що треба сплатити додаткові кошти. Позивачка вважає, що вона виконала усі дії як покупець, тому просить визнати за нею право власності на спірний будинок, а також на земельну ділянку при ньому, та визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку при спірному будинку, виданий на імя ОСОБА_4

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали заяви в яких вимоги позивачки ОСОБА_3 визнали повністю, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.40,41).

Представник відповідача - відділу Держземагенства в Ізмаїльському районі Одеської області в судове засідання викликався належним чином, але не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав повністю, дав пояснення, що гроши у вищезазначеній сумі дійсно отримував, але домовленості кінцевої щодо умов продажу частини спірного будинку, що належить ОСОБА_4 досягнуто не було. Вважає, що ніяких законних підстав для визнання договорів купівлі-продажу дійсними немає. Також вважає, що нема підстав для визнання недійсним державного акту та визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду із даним позовом. Не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю 2/3 частинами спірного будинку та виселення відповідачів із спірного будинку. В судовому засіданні представник ОСОБА_4 зустрічні позовні вимоги підтримав, пояснив, що ОСОБА_8 є власником 2/3 частин спірного будинку, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 тривалий час проживають в будинку, ніяких коштів за це йому не сплачують, перешкоджають йому користуватися власністю, тому просить їх виселити.

Представник відповідачів за зустрічним позовом у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на власні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на спірний будинок та земельну ділянку.

Враховуючи заяви відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, належне сповіщення відповідача представника відділу Держземагенства в Ізмаїльському районі Одеської області, суд розглядає справу за відсутністю осіб, що не зявилися, по наявним доказам відповідно до ч.2 ст.169 ЦПК України.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає основний та зустрічний позов не обґрунтованими і такими, що не мають бути задоволеними.

Судом встановлено, що спірний будинок належить ОСОБА_4 2/3 частини, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/6 частині, що складає 1/3 частину від всього будинку (а.с.11,15-18).

Згідно до розписок від 2 жовтня 2008 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 500 доларів США, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 300 доларів США в рахунок продажу відповідних частин спірного будинку (а.с.10,128).

Свої вимоги, щодо визнання договорів купівлі продажу дійсними позивач за основним позовом базує на тому, що сторони домовились щодо усіх істотних умов цього договору, що підтверджується письмовими розписками відповідачів, відбулося його виконання, але відповідачі ухилилась від нотаріального посвідчення зазначеного договору, при цьому суд посилаючись на ч.2 ст.220 ЦК України.

Однак, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Судом встановлено, що 2 жовтня 2008 року сторони оформили шляхом складання письмових розписок про отримання сум за проданий спірний будинок договір купівлі-продажу зазначеного будинку.

На підставі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже до моменту його державної реєстрації договір купівлі-продажу квартири юридично не є укладеним. Разом з тим, як зазначалося вище, ч.2 ст.220 ЦК України надає суду право визнавати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звертав увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 6 листопада 2009 року № 9. У звязку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України.

З огляду на вищевказане, вимоги щодо визнання договорів купівлі продажу дійсними задоволенню не підлягають, а тому немає підстав і для визнання права власності за позивачкою на спірний будинок.

Крім того, вимоги, щодо визнання права власності на земельну ділянку позивачка базувала на нормах ст.120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Земельна ділянка під спірним будинком є частково у власності відповідача ОСОБА_4, частково у користуванні відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6М.(а.с.56,156).

Враховуючи вищевказані норми, а також те, що підстав для визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 не має, вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку та визнання державного акту не дійсним задоволенню також не підлягають, бо право власності на будинок не перейшло до позивачки.

Також суд враховує, що відповідно до ст.257 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач ОСОБА_4 заявив про застосування строку позовної давності. Розписки, на які посилається як на підставу визнання договорів дійсними позивачка ОСОБА_3, були складені в жовтні 2008 року, до суду вона звернулася лише у червні 2013 року, тобто з порушенням строку позовної давності, поважних причин пропущення строку не вказала, про поновлення строку клопотання не надавала. Тому пропуск строку позовної давності також є підставою для відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3

Розглядаючи зустрічні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод та виселення, суд враховує, що ОСОБА_4 не є власником всього спірного будинку, між ним та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 реальний розподіл будинку не проведений, порядок користування не визначений, тому немає переліку конкретних частин будинку, що належать ОСОБА_4, тому неможливо визначити, чи користуються ними ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Як вбачається з заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вони не заперечують щодо проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у спірному будинку (а.с.40,41,135,137). Тому вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод та виселення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.210,215,220,257,267,640,657 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст.10,11,58-60,88,169,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділу Держземагенства в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку дійсним, визнання недійсним державного акту, визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення перешкод та виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_9