АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/718/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2016/15Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Бутенко С.Б., Гальонкіна С.А.,

за участю секретаря Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», за участю третіх осіб - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про визнання договору про надання споживчого кредиту неукладеним та відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Акцент-Банк» про визнання договору про надання споживчого кредиту у розмірі 4521 грн. від 22.01.2015 року №ABHORX145350072, укладеного між нею та ПАТ «А-Банк» таким, що не відбувся, у зв`язку із наданням письмового повідомлення про відізвання згоди на укладення кредиту у визначений законодавством термін (до 14 днів) від дня передачі їй договору; стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на її користь 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивачкою мотивовані тим, що після підписання оспорюваного договору споживчого кредиту з відповідачем позивачка у відповідності до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» подала заяву про відкликання своєї згоди на укладення договору, проте відповідач безпідставно її не прийняв та вимагає від позивачки повернення кредитних коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково, визнано договір про надання споживчого кредиту від 22.01.2015 року №ABHORX145350072 таким, що не відбувся, стягнуто з ПАТ «А-Банк» грошові кошти, як відшкодування завданої позивачці моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ПАТ «Акцент-Банк» з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю і безпідставністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити частково.

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що представником ПАТ «А-Банк», після 18-ї години вечора 22.01.2015 року в приміщенні за адресою: м. Полтава, вул. Панянка, 75-а, куди позивач звернулася за отриманням інформації про вироби із ПВХ, шляхом обману та тиску, без надання інформації про умови укладення кредитного договору, було отримано від позивача заяву про надання їй споживчого кредиту у сумі 5621,00 грн. на оплату товару, передбаченого договором купівлі - продажу від 22.01.2015 року (№ABHORX145350072 грн.), укладеного із ФОП ОСОБА_3, а саме: ПВХ конструкцій (вікна). Те, що зазначені операції здійснювались після 18:00 години 22.01.2015 року підтверджується тим, що ОСОБА_2 банківські працівники повідомляли через SMS повідомлення на її номер телефону про те, що вона нібито уже отримала позитивний результат для отримання кредиту у сумі 4521 грн.

Предметом договору споживчого кредиту є зобов`язання банка надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 5621,00 грн. шляхом безготівково перерахування коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3

ОСОБА_2 23.01.2015 року на адресу банку було направлено письмове повідомлення про відкликання згоди на укладання кредитного договору, яке банківською установою, відповідно до поштового повідомлення про відправлення рекомендованого листа, отримано 28.01.2015 року, про що є відмітка на вказаному повідомленні.

ОСОБА_2кредитні кошти у ПАТ «A-Банк» не отримувала, товар ФОП ОСОБА_3 їй не поставляла, сума кредиту, оформлена на позивача, була відправлена безпосередньо продавцю товару.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «А-Банк» надав ОСОБА_2 недостовірну інформацію та указав на сайт, де інформація про умови надання споживчого кредиту відсутня, чим порушено її права, як споживача, передбачені ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»; позивачка дотримуючись приписів ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у встановлені строки звернулася до відповідача із заявою про відкликання згоди на укладення договору споживчого кредиту.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд, на підставі норм ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною першою ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, на яких відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України покладений обов'язок довести допустимими і належними доказами ті обставини, на які вони посилаються в обгрунтування чи заперечення позовних вимог.

Статтею 212 ЦПК України встановлено правила оцінки доказів судом, які, на думку колегії суддів, судом першої інстанції виконані належним чином.

Згідно з нормою ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживача відкликати згоду на укладення договору споживчого кредиту реалізується шляхом подання кредитодавцю (банку) письмової заяви про відкликання згоди і повернення кредитодавцю коштів або товарів, одержаних згідно з договором, зі сплатою відсотків за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2015 року, тобто на другий день після підписання договору споживчого кредиту, ОСОБА_2 направила на адресу установи банку рекомендованим листом з повідомленням, письмову заяву про відкликання згоди на укладення договору. Вказаний лист представником банку був отриманий 28.01.2015 року, про що є відмітка на вказаному повідомленні.

Таким чином, слід вважати доведеним, що ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» подала кредитодавцю ПАТ «А-Банк» заяву про відкликання згоди на укладення договору у встановлений строк. Твердження апелянта про те, що рекомендований лист, яким було відправлено позивачкою заяву про відкликання згоди на укладення договору споживчого кредиту, був без опису вкладеного, суд сприймає критично, так як ОСОБА_2 повною мірою доведено, що її воля була направлення саме на відмову від отримання споживчого кредиту.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач подає письмову заяву кредитодавцю без деталізації і конкретизації кола уповноважених осіб кредитодавця. Отже, зважаючи на те, що за змістом Закону України «Про захист прав споживачів» споживач є «слабкою» стороною угоди, для нього є достатнім передати заяву будь-якій особі, яка уповноважена представляти інтереси кредитодавця у межах її повноважень. Виходячи з того, що на рекомендованому поштовому повідомленні є підпис із зазначенням дати отримання рекомендованого листа працівником банку, є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 висловила свою волю на відмову від здійснення правочину, яким є укладення договору споживчого кредиту, а та обставина, що банк не відреагував на вказану заяву є порушенням з боку відповідача норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 особисто грошові кошти не отримувала - вони були перераховані ФОП ОСОБА_3, що підтверджується меморіальним ордером №HSAVF0123BUC8L 1 від 23.01.2015 року.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк належним чином вчинила дії з відкликання своєї згоди на укладення договору споживчого кредиту, з ПАТ «А-Банк».

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання таким, що не укладався у зв'язку з відкликанням згоди на його укладення договору про надання споживчого кредиту від 22.01.2015 року №ABHORX145350072 між позивачкою та ПАТ «А-Банк», є законними і обґрунтованими.

Вирішуючи питання про обґрунтованість задоволення місцевим судом вимог позивачки щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом з тим, нормами параграфів 1 і 2 Глави 71 ЦК України, а також договором про надання споживчого кредиту від 22.01.2015 року №ABHORX145350072 не передбачено право позичальника на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом п'ятим ч.1 ст.4, ч.10 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли вона заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (послугою).

Згідно з вимогами Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяні фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю осіб. При вирішенні спору підлягають доведеності, як наявність такої шкоди, так і протиправність дій відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, його вини у заподіянні шкоди.

З огляду на зазначені приписи закону й вимоги Постанови Пленуму ВСУ та зважаючи на те, що вимога ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди ґрунтується виключно на факті порушення банком її права на відкликання згоди на укладення договору, відсутні правові підстави для задоволення цієї вимоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати, ухваливши нове, яким відмовити ОСОБА_2 у стягненні з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» моральної шкоди.

У решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: В.А. Чічіль

Судді: С.Б. Бутенко

С.А. Гальонкін

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль