Справа № 201/5716/15ц
Провадження № 2/201/1918/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М 'Я М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів, в якому, посилалась на те, що з 09 січня 1994 року по 06 серпня 2011 року вони з відповідачем знаходились в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2011 року було розділено спільне майно подружжя. В 2015 році позивач дізналась від свого представника про існування у її колишнього чоловіка товариств, які останній заснував під час шлюбу за спільні кошти подружжя. У звязку з чим просила поновити строк для звернення до суду та стягнути з відповідача кошти в якості компенсацій ? частки за кожне товариство.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час там місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Надав заяву про визнання позову.

Оцінивши надані і добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1994 року по 06 серпня 2011 року що визнано сторонами справи та підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8-9) та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.10-11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2011 року було розділено спільне майно подружжя та визнано за позивачем право власності на наступне майно: ? чистину земельної ділянки, розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 58, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 042924 від 01.06.2006; ? частину із 67/100 частин будинку, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 58, що належить ОСОБА_2; ? частину адміністративного будинку літ. А-2 загальною площею 492,8 кв.м., розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Динамо, 120, що належить ОСОБА_2; ? частину автомобіля НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2.

В 2015 році позивачу стало відомо про існування у її колишнього чоловіка товариств, які останній заснував під час шлюбу за спільні кошти подружжя відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців наданого на запит від 31.03.2015 року.

Відповідно ч.1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Таким чином, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку та про можливість його поновлення.

Судом, також, встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців відповідач є засновником ТОВ «Ейфель» (розмір внеску в статутний фонд 137 500 грн.) з 20.07.2007, Українсько-Азербайджанське ТОВ «Укрресурс» (розмір внеску в статутний фонд 14 065 грн.) з 20.03.99 та ПП «Персонадизайн» (розмір внеску в статутний фонд 100 грн.) з 14.02.2007, тобто під час перебування у шлюбі з позивачем.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Майно набуте подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мають рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Якщо між подружжям не досягнуто домовленості про спосіб розподілу спільного майна, то за їх позовом, чи позовом одного з них суд може постановити рішення про розподіл майна в натурі, якщо це можливо без шкоди його господарському призначенню.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, нажите подружжям в період шлюбу, належить чоловіку і дружині на правах спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.2,3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо розподілу цього майна, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне провести його розподіл відповідно до вимог ст.372 ЦК України, без виділу часток в натурі та шляхом стягнення компенсації за рахунок вартості тієї частки, котра залишається у одного з подружжя.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення коштів.

Враховуючи те, що позивачем визнані позовні вимоги в повному обсязі,суд приходить до висновку про необхідність стягнення компенсації на користь позивача у розмірі ? частки в статутному капіталі з кожного товариства та приватного підприємства, а саме:

·68 750 грн. в якості компенсації вартості ? частки в статутному капіталі ТОВ «Ейфель»;

·7 032,5 грн. в якості компенсації вартості ? частки в статутному капіталі Українсько-Азербайджанське ТОВ «Укрресурс»;

·50 грн. в якості компенсації вартості ? частки в статутному капіталі ПП «Персонадизайн»;

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою про стягнення компенсації при поділі майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68 750 (шістдесят вісім сімсот пятдесят) грн. в якості компенсації вартості ? частки в статутному капіталі ТОВ «Ейфель».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 032 (сім тисяч тридцять дві) грн. 50 коп. в якості компенсації вартості ? частки в статутному капіталі Українсько-Азербайджанське ТОВ «Укрресурс».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 (пятдесят) грн. в якості компенсації вартості ? частки в статутному капіталі ПП «Персонадизайн».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного

суду м. Дніпропетровська В.В.Батманова