У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Раїси Порфир'ївни, третя особа - виконавчий комітет Марганецької міської рад, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року, додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У червні 2013 року ОСОБА_7 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10 травня 2007 року № 014/129170/3141-18, а саме: житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці 0,0592 га за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_7 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових зобов'язань за кредитним договором від 8 травня 2007 року в сумі 135 077 грн 15 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року виселено ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року змінено.

Зменшено розмір грошового зобов'язання з 135 077 грн 15 коп. до 87 903 грн 41 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга в частині оскарження рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2014 року та рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суд першої інстанції виходив із того, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не вірно визначено розмір грошового зобов'язання відповідачки, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 87 903 грн 41 коп.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального та процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що 8 травня 2007 року між ОСОБА_7 та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено договір № 014/129170/3141/74, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 50 500 грн на придбання будинку зі сплатою 18 % річних строком до 7 травня 2017 року.

На забезпечення належного виконання відповідачкою умов кредитного договору 10 травня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,0592 га, за адресою: АДРЕСА_1 та складається із: А - житлового будинку, площею 66,9 кв. м, Б - літньої кухні, бпд - підвалу, Е - гаражу, Г - сараю, Д - вбиральні, та належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 10 травня 2007 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_7 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконала, станом на 1 жовтня 2009 року виникла заборгованість в розмірі 49 705 грн 43 коп., яка була стягнута за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2009 року, про що 7 грудня 2009 року видано виконавчий лист № 2- 845/09.

Виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання на підставі п. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач відмовився залишити за собою майно боржника не реалізоване під час виконання рішення.

Станом на 5 липня 2012 року заборгованість ОСОБА_7 становить 135 077 грн 15 коп., яка складається із: 41 662 грн 17 коп. - заборгованість за кредитом, 26 129 грн 32 коп. - заборгованість за процентами, 67 285 грн 66 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 7 Закону України «Про іптеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іптеку»).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суди обґрунтовано виходили із того, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошового зобов'язання ОСОБА_7 за кредитним договором, апеляційним судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення, передбачені ст. ст. 526, 599, 625 ЦК України, висновки апеляційного суду, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 87 903 грн 41 коп. є правильними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Разом із тим, у касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд касаційної інстанції скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2015 року в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_7 на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року відкрито касаційне провадження.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо справа не переглядалася в апеляційному порядку.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 328 ЦПК.

Ураховуючи наведене, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року відкрито помилково, оскільки в апеляційному порядку воно не переглядалось.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 не позбавлена права звернутись до апеляційного суду із скаргою на вищезазначене додаткове рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. ст. 292, 294 ЦПК України та з урахуванням положення, передбаченого ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2013 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на додаткове рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2013 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак