Справа № 703/2131/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1; І.А.

при секретарі Сорока О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

2 лютого 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким перший передав останньому 15000 грн., а той зобовязувався їх повернути протягом 6 місяців в строк до 31 червня 2009 року. Також в розписці ОСОБА_3 зазначив, що гарантією перед кредитором може виступати частина суми від продажу квартири АДРЕСА_1, яка йому належить. За клопотанням відповідача ухвалою попереднього складу суду від 6 вересня 2010 року в якості співвідповідача до участі у справі була залучена його колишня дружина ОСОБА_4

Позивач просить стягнути борг з відповідача в примусовому порядку, оскільки після настання строку, визначеного в розписці для його виплати, добровільно він його не повертає, на неодноразові звернення до нього не реагує. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по справі у вигляді судового збору та за інформаційно-технічне забезпечення її розгляду. З пояснень позивача вбачається, що він неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення боргу, проте останній повідомляє, що через сімейний та матеріальний стан не може виконати своїх зобовязань.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала повністю, посилаючись на те, що на час отримання позики вона з ОСОБА_3 вже в шлюбі не проживала, ніяких зобов'язань на себе на брала, так як кошти відповідач витратив на себе особисто, а не на користь їх колишньої сімї. Квартира, про яку він вказав у розписці, була придбана на ім'я ОСОБА_3 під час їх шлюбу за кредитні кошти та знаходиться в іпотеці банку. Після розірвання шлюбу між ними було досягнуто домовленості, що квартира залишається у її користуванні, а вона за власні кошти продовжує сплату кредиту, і в подальшому ОСОБА_3 до квартири не має ніяких претензій.

Відповідно до ст. ст. 626, 629, 638, 640, 1046, 1049 ЦК України договір вважається укладеним з моменту домовленості сторін щодо всіх істотних його умов, він є обовязковим до виконання та за ним одна сторона передає кошти, а інша зобовязується їх повернути в тій же сумі. При відсутності строку повернення позики, вона підлягає поверненню протягом 30 днів з моменту предявлення позичальником вимоги про це.

З розписки відповідача вбачається, що позивач передав відповідачу кошти у зазначеній вище сумі з умовою їх остаточного повернення до 31 червня 2009 року. Оскільки ОСОБА_3 умови договору не виконав, на усні звернення з приводу повернення позики не реагував, хоча і не відмовлявся в телефонних розмовах від повернення коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню, так як відповідач порушив строки виконання зобовязання та остаточного розрахунку.

З пояснень позивача вбачається, що співвідповідач була залучена до участі у справі з ініціативи відповідача і фактично він до неї претензій не має, так як кошти позичав саме ОСОБА_3 Проте покладається на думку суду і в разі встановлення законодавством солідарної відповідальності відповідачів не буде заперечувати проти цього. З пояснень ОСОБА_3 вбачається, що він мав намір розрахуватися з боргом шляхом продажу квартири, що була придбана під час його шлюбу з відповідачкою в кредит, проте вона в ній проживає та заперечує проти її продажу, а тому повинна нести з ним солідарну відповідальність по боргу, який до того ж частково був витрачений в інтересах сімї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, що були одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_3 посилався на те, що позика була ним взята ще під час спільного проживання з ОСОБА_4 та використана в інтересах сімї, в тому числі на погашення заборгованості по кредитному договору. Вказані обставини остання заперечувала посилаючись на те, що спільне проживання сторони припинили в серпні 2008 року після її дня народження, який у червні. З листопада 2008 року вона стала проживати з іншим чоловіком, а тому ніяких коштів від ОСОБА_3 отримувати не могла. Також останній за рахунок позики ніяких боргів по кредиту не погашав, оскільки після припинення їх спільного проживання та розірвання шлюбу у травні 2009 року, залишившись проживати у спірній квартирі вона до цього часу сплачує кредит самостійно. При цьому борг по ньому у розмірі 132,51 долара США вона сплатила самостійно у лютому 2009 року і за період з травня 2008 по травень 2009 року це був єдиний платіж. Дані покази підтверджуються іншими доказами по справі, а саме показами свідка ОСОБА_5 про те, що з листопада 2008 року по листопад 2011 року він проживав однією сімєю з ОСОБА_4 в її квартирі по вул. Мазура в м. Сміла. Аналогічними показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що на серпень 2008 року відповідачка разом з ОСОБА_3 вже не проживала, а на Новий 2009 рік її співжителем вже був ОСОБА_5 Про отримання ОСОБА_3 позики на погашення боргу за кредитом їм нічого невідомо, а навпаки з часу припинення їх спільного проживання кредит погашає ОСОБА_4 самостійно. З письмових доказів, якими є документи ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» вбачається наявність заборгованості по кредиту станом на 1 січня 2009 року в сумі 132,51 долара США, яка була погашена у лютому 2009 року та відсутність проплат по кредиту до травня 2009 року.

Таким чином ОСОБА_3 не надав доказів отримання позики для сімї та використання її в її інтересах, в звязку з чим це майно не стало спільним майном подружжя, а тому вказаний борг є зобовязанням лише відповідача, що не передбачає ніякої солідарної відповідальності для відповідачки. Що стосується його погашення за рахунок продажу квартири, яка придбана за кредитні кошти та перебуває в іпотеці, в тому числі і на момент надання розписки від 28 грудня 2008 року, то це не являється предметом даного судового спору.

Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача також підлягають стягненню витрати по справі.

На підставі ст. ст. 612, 625, 626, 629, 638, 640, 1046, 1048, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 15000 грн. позики, та витрати по справі в загальній сумі 270 грн., а всього 15270 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайсуд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуюча: І. А. Зайончковська