Провадження № 2/712/2146/15
Справа № 712/9643/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування завданої матеріальної шкоди міському бюджету і територіальній громаді, у звязку з оплатою часу вимушеного прогулу безпідставно звільненим, а в подальшому поновленими судами на своїх посадах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на загальну суму 672 084 грн. 40 коп. Службовою особою, за розпорядженням якої звільнено з роботи вказаних працівників і в подальшому визнані судом незаконними, є відповідач ОСОБА_2 Протиправність його дій по звільненню цих осіб встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, в звязку з чим звернулися за захистом своїх прав до суду.

В судовому представник позивача позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 міської ради завдану матеріальну шкоду завдану міському бюджету і територіальній громаді у розмірі 672 084 грн. 40 коп., а також пояснила, що строк звернення з даним позовом до суду ОСОБА_1 міська рада не пропустила, оскільки повну інформацію про стан розрахунків міського бюджету з незаконно звільненими і поновленими на своїх посадах працівниками ОСОБА_1 міська рада отримала в ході обговорення і прийняття рішення «Про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_2», а саме: 24 квітня 2013 року, а також з ОСОБА_1 обєднаної державної фінансової інспекції від 17 червня 2013 року та вимоги щодо усунення порушень фінансової дисципліни, в якій зазначено, що відшкодування завданої шкоди можливе шляхом звернення із позовом до суду до ОСОБА_2

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності, та пояснила, що ОСОБА_1 міській раді достеменно було відомо про виплату зазначених коштів ще в 2010-2011 роках, оскільки розпорядники коштів вносили проекти рішення (бюджетні запити) про встановлення додаткових асигнувань для виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з місцевого бюджету на виконання рішень суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що рішеннями судів були поновлені на своїх посадах незаконно звільнені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 На виконання даних судових рішень з міського бюджету вказаним особам було виплачено компенсації за час вимушеного прогулу на загальну суму 672 084 грн. 40 коп., що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень.

ОСОБА_1 міська рада вважає, що службовою особою, за розпорядженням якої звільнено з роботи вказаних працівників і в подальшому визнані судом незаконними, є відповідач ОСОБА_2 Протиправність його дій по звільненню цих осіб встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, і що саме незаконними рішеннями діями ОСОБА_2, як посадової особи органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 міській раді завдано шкоду, яка полягає у виплаті коштів міського бюджету за час вимушеного прогулу незаконно звільненим і поновленими на своїх посадах працівникам.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 Кодексу законів про працю України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як розяснив Верховний Суд України в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Дійсно, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 обєднаною державною фінансовою інспекцією проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради за період з 01 січня 2008 року по 20 травня 2013 року, за результатами якої складено ОСОБА_1 від 17 червня 2013 року та вимогу щодо усунення порушень фінансової дисципліни, в якій зазначено, що відшкодування завданої шкоди можливе шляхом звернення із позовом до суду до ОСОБА_2 Представник ОСОБА_1 міської ради в судовому засіданні посилається на те, що повну інформацію про стан розрахунків міського бюджету з незаконно звільненими і поновленими на своїх посадах працівниками ОСОБА_1 міська рада отримала в ході обговорення і прийняття рішення «Про дострокове припинення повноважень міського голови ОСОБА_2», а саме: 24 квітня 2013 року, а також з вищезазначеного ОСОБА_1. Проте вказані посилання представника позивача, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції міської ради належить затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Зі змісту ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України вбачається, що бюджети місцевого самоврядування це бюджети територіальних громад сіл, їх обєднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах).

Частина 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, ОСОБА_1 міська рада є повноважним представницьким органом місцевого самоврядування, відповідальним за місцевий бюджет.

Згідно ст. 35 Бюджетного кодексу України, прийняттю рішення про місцевий бюджет передує складання головними розпорядники коштів бюджетних запитів, і подання їх на розгляд міської ради.

Статтею 78 цього ж Кодексу визначено, що виконавчі органи відповідних місцевих рад забезпечують виконання відповідних місцевих бюджетів. Головні розпорядники бюджетних коштів діють виключно в межах бюджетних призначень, встановлених місцевою радою. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет (ст. 22 Бюджетного кодексу України).

Місцеві фінансові органи здійснюють загальну організацію та управління виконанням відповідного місцевого бюджету, координують діяльність учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету. Місцевий фінансовий орган установа, що відповідно до законодавства України здійснює функції з складання, виконання місцевих бюджетів, контролю за витрачанням коштів розпорядниками бюджетних коштів, а також інші функції, повязані з управлінням коштами місцевого бюджету.

Стаття 19 Бюджетного кодексу України визначає, що на всіх стадіях бюджетного процесу здійснюється контроль за дотриманням бюджетного законодавства, аудит та оцінка ефективності управління бюджетними коштами відповідно до законодавства.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 міська рада, безпосередньо, як орган, уповноважений затверджувати місцевий бюджет, так і через створюваний нею місцевий фінансовий орган, зобовязана контролювати виконання міського бюджету розпорядниками коштів. А тому посилання на ту обставину, що ОСОБА_1 міській раді не було відомо про виплату коштів за рішеннями судів саме на момент їх виплат в 2010-2011 роках, суд оцінює критично.

За змістом ст. 234 КЗпП України строки, що встановлені ст. 233 КЗпП, не перериваються і не призупиняються, але вони можуть бути поновлені судом при наявності поважних причин.

Таким чином, поважності причин пропуску строку звернення до суду представником позивача не наведено.

Згідно положень ст. 234 КЗпП України, навіть якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у позові у звязку з пропуском встановленого строку.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, в звязку з пропущенням встановленого строку звернення.

Керуючись ст.ст.10,60,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 233-234 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 міській раді у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: