У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 25 квітня 2011 року на підставі договору позики на умовах оплатного користування він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 470 000 гривень на строк до 25 червня 2011 року, про що відповідачем надана розписка.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно повернути отримані в борг кошти, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 2 057 120 гривень з урахуванням 3% річних за прострочення виконання зобов'язання та штрафів, передбачених умовами договору, а також моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Рівненського міського суду від 21 червня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними укладені між сторонами договір позики та розписку від 25 квітня 2011 року, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, врахувавши, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.
Євграфова Є.П. Іваненко Ю.Г.