Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3578/14-ц Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 39 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та про визнання недійсними записів в погосподарській книзі № 8 за 2001-2005 роки і зобовязання вчинити певні дії, за участю третьої особи ОСОБА_2, який заявив самостійні позовні вимоги до ОСОБА_1 та Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні та листопаді 2014 року відповідно ОСОБА_1 звернулася до суду з даними позовами. Позивач просила в порядку спадкування визнати за нею право власності на жилий будинок № 60, що розташований в с. Левків, по вул. Донецька, Житомирського району, Житомирської області, як спадкоємницею за законом після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 22.09.2013 року. Крім того, просила суд визнати недійсними записи у погосподарській книзі № 8 за 2001-2005 роки по вказаному вище будинку та зобовязати Левківську сільську раду внести записи до згаданої погосподарської книги, зазначивши головою двору її батька ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у наведеній погосподарській книзі запис про те, що головою двору є ОСОБА_4 та всі послідуючі за ним записи, не відповідають дійсності.

Водночас, позивачка вважає, що їй, як єдиній спадкоємниці після смерті ОСОБА_3, який був головою двору за вказаною адресою, належить спірний будинок, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на цю спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок.

Третя особа ОСОБА_2 також звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на цей же жилий будинок № 60, що розташований в с. Левків, по вул. Донецька Житомирського району, як за спадкоємцем за законом після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 22.07.2009 року, та матері ОСОБА_5, яка померла 06.03.2012 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаний будинок був побудований його батьками. Після їх смерті він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного будинку. Однак отримав відмову нотаріуса, оскільки право власності на цей будинок за батьками не зареєстровано в державних органах.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2015 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин жилого будинку № 60, що розташований в с. Левків, по вул. Донецькій, Житомирського району, Житомирської області, як за спадкоємницею за правом представлення після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 22.09.2013 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частини жилого будинку № 60, що розташований в с. Левків, по вул. Донецькій, Житомирського району, Житомирської області, як за спадкоємцем за законом після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 06.03.2012 року.

В решті позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Зокрема, ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а в позові ОСОБА_2 відмовити. Зазначає, що висновок суду по встановленню питання хто саме був головою двору по домоволодінню за адресою вул. Донецька 60 в с. Левків Житомирського району є хибним, оскільки висновком експертизи встановлено, що в погосподарській книзі здійснено виправлення щодо зазначення голови двору та даний факт було визнано самою Левківською сільською радою в судовому засіданні.

ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 та ним права власності на 5/8 та 3/8 частини спірного будинку відповідно та визнати за ними право власності на цей будинок у рівних частках, тобто по 1/2 частині за кожним. Зазначає, що даний будинок будувався його батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період їх шлюбу, а тому належав їм обом по 1/2 частині. Після смерті ОСОБА_4, належну йому частину будинку успадкувала його дружина ОСОБА_5 і стала одноосібним його власником. Після смерті ОСОБА_5 спадщину, в тому числі і спірний будинок, прийняли її сини, а саме ОСОБА_3 та він ОСОБА_2, а тому їм належить по 1/2 частині даного будинку. Оскільки ОСОБА_3 помер, то належна йому частка будинку повинна перейти до дочки ОСОБА_1

Крім того вказує, що ОСОБА_3 з 1999 року у спірному будинку не проживав, а проживав за іншою адресою, заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 не подавав, а тому вважається таким, що не прийняв спадщини після смерті ОСОБА_4

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок № 60, який розташований в с. Левків, по вул. Донецькій, Житомирського району, Житомирської області був побудований подружжям ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а тому останні являлися його власниками у рівних частках, зокрема по 1/2 частині кожний (а.с.30 на звор.).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 являлися батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

ОСОБА_4 помер 22.07.2009 року. ОСОБА_5 померла 06.03.2012 року.

22.09.2013 року помер і ОСОБА_3 Після його смерті спадщину прийняла його донька ОСОБА_1, позивач у даній справі (а.с.95).

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, а саме шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.131).

Однак останні свої спадкові права в нотаріальному порядку не оформили через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема на спірний будинок.

Відтак, суд першої інстанції правильно вважав, що право на спадщину за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 можливо визнати в судовому порядку.

Проте вирішуючи спір і визнаючи право власності за ОСОБА_1, як за спадкоємицею за правом представлення після смерті її батька ОСОБА_3 на 5/8 частин спірного будинку, а за ОСОБА_2, як за спадкоємцем за законом після смерті його матері ОСОБА_5 на 3/8 частин спірного будинку, суд першої інстанції виходив з того, що спадщину після смерті ОСОБА_4, крім ОСОБА_5, прийняв і ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України.

Однак, зазначений висновок суду є помилковим, оскільки зроблений без врахування всіх обставин справи та норм закону, що регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово.

Як підтверджено матеріалами справи, зокрема довідками виконавчого комітету Левківської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_3 був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований в с. Левків, по вул. Донецькій, Житомирського району, Житомирської області. Проте останній з 2004 року, в тому числі і на дату смерті батька ОСОБА_4, якою є 22.07.2009 року, фактично не проживав в даному будинку, а проживав в іншому житлі (а.с.30, 31 на звор. 67) Ці ж обставини фактично підтверджені заявою ОСОБА_3 на імя сільського голови, в якій зазначено інше його місце проживання, ніж місце реєстрації, а також фактом подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.50).

Відомості, зазначені у вказаних довідках виконавчого комітету, а саме про не проживання ОСОБА_3 за місцем його реєстрації, стороною позивача ОСОБА_1 не спростовані та не оспорюється.

Разом з тим, ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, що не оспорюється позивачем по справі ОСОБА_1

З огляду на наведене ОСОБА_3 вважається таким, що не прийняв спадщини після смерті батька ОСОБА_4

Відтак, висновок суду першої інстанції про прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_4 є помилковим, як і його висновок про перехід у власність ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 1/4 частин спірного будинку.

Тому можливо зробити висновок про те, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла лише його дружина ОСОБА_5, яка фактично стала власником всього спірного будинку.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як спадкоємці за законом першої черги, тому в порядку спадкування до них перейшло право на спадкове майно, а саме по 1/2 частин спірного будинку. Оскільки ОСОБА_3 помер, то належна йому 1/2 частка будинку повинна перейти до дочки ОСОБА_1

Таким чином, враховуючи, що оформити спадкові права в нотаріальному порядку не є можливим через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок, то право на спадщину за спадкоємцями слід визнати в судовому порядку.

Зокрема, підлягає визнанню за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частин спірного жилого будинку, як за спадкоємницею за правом представлення після смерті її батька ОСОБА_3, який помер 22.09.2013 року, а також за ОСОБА_2 на 1/2 частини спірного жилого будинку, як за спадкоємцем за законом після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 06.03.2012 року, а не в частинах 5/8 та 3/8 відповідно, як помилково визнав суд першої інстанції.

Тому, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частин житлового будинку №60, що розташований по вулиці Донецька в селі Левків, Житомирського району, Житомирської області.

Рішення суду про відмову у задоволенні решти вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грунтується на матеріалах справи, підстав для його скасування в ході апеляційного розгляду справи не встановлено, а тому залишається в цій частині без змін.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частин житлового будинку №60, що розташований по вулиці Донецька в селі Левків, Житомирського району, Житомирської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частин житлового будинку №60, що розташований по вулиці Донецька в селі Левків, Житомирського району, Житомирської області.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді