Справа № 466/1194/14 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/2801/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Глинський О.А.

з участю позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 2 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недостовірною інформацію, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд з указаним позовом. Заявою від 13.05.2014 року позовні вимоги уточнили та в кінцевому просили визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_4 в заяві від 29.12.2013 року на адресу керівництва Рахункової палати України, а саме про те, що «ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.12.2013 року увірвались на подвір»я його будинку у м. Самбір по вул. Калнишевського, 323, вчинили напад, агресивно та неадекватно поводились, погрожували, штовхали та лаялись нецензурними словами»; зобовязати ОСОБА_4 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану вище, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме надіслати листа на адресу керівництва Рахункової палати про невідповідність зазначеної інформації дійсності; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачів по 5 000 грн. моральної шкоди на кожного, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що принижують честь, гідність і ділову репутацію позивачів; визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_5 у заяві від 29.01.2014 року на адресу керівництва Шевченківської районної адміністрації ЛМР щодо того, що «ОСОБА_2 разом із своїм другом ОСОБА_3 приїхали у м. Самбір та вирішили розправитись з моїми батьками. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили конфлікт на подвір»ї власного будинку моїх батьків по вул. Калнишевського, 323. ОСОБА_2 погрожував моєму батькові, висловлювався нецензурною лайкою, штовхав батька, обзивав та принижував честь та гідність мого батька»; зобовязати ОСОБА_5 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану у попередньому пункті, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме надіславши листа на адресу керівництва Шевченківської рай адміністрації ЛМР про невідповідність зазначеної інформації дійсності; стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 2 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржили позивачі. Вважають його незаконним та необґрунтованим. Суд вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, хоча такі є недоведеними, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При вирішенні спору суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Мотивують тим, що судом не було належним чином досліджено обставини, на які він посилався відмовляючи в задоволенні вимог позивачів. Не врахував, що ОСОБА_4 звернувся на адресу Рахункової палати із заявою з поширенням інформації, яку останній, як орган влади спеціальної компетенції, що здійснює контроль за надходженням коштів до державного бюджету та їх використанням та не будучи правоохоронним органом - не компетентний перевірити. Аналогічно, відповідачка ОСОБА_5 звернулась із заявою від 29.01.2014 року, що містить недостовірну інформацію, звернулась до органу опіки та піклування Шевченківської РА ЛМР, який також не є органом державної влади, компетентним перевірити таку інформацію та надати відповідь. Таким чином дії відповідачів не свідчили про намір виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси.

Судом не враховано тієї обставини, що звертаючись до МВС України, ОСОБА_4 не тільки не вжив заходів, щоб зазначена оспорювана інформація не стала доступною третім особам, а свідомо направив її керівництву Рахункової палати та Шевченківської РА ЛМР.

За висновками суду, інформація розповсюджена в заяві ОСОБА_4 від 29.12.2013 року не містила завідомо неправдивих відомостей, однак свої висновки суд жодним чином не обґрунтував.

Суд не взяв до уваги того факту, що оспорювану інформацію відповідача серед іншого, спростовує висновок Самбірського МВ ГУ МВСУ у Львівській області від 10.01.2014 року на його письмову заяву, подану до правоохоронного органу наступного дня (щодо нібито протиправних дій 27.12.2013 року), яким підтверджено відсутність ознак правопорушення зі сторони позивачів.

При розгляді апеляційної скарги апелянти доводи такої підтримали.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в письмових запереченнях просять рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. ОСОБА_4Є зазначає, що 27.12.2013 року між сторонами дійсно виник конфлікт, оскільки позивачі без згоди потрапили на його приватну територію подвір»я будинку з вимогою повернути онука. Незважаючи на пояснення про відсутність дитини та вимогу покинути подвір»я та приватне житло, позивачі відреагували агресивно. З врахуванням наведеного оцінив такі дії позивачів як неправомірні та звернувся з метою реагування на такі по місцю праці позивачів листом 29 грудня 2013 року, в якому надав оцінку їх діям. Зміст заяви не свідчить про умисне поширення недостовірної інформації про позивачів, оскільки певні події мали місце, то кожен учасник таких вправі надавати їм свою оцінку.

Вказані заперечення відповідач ОСОБА_4 підтримав при розгляді справи за апеляційною скаргою.

В письмових запереченнях ОСОБА_5 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Врахувати, що її заява до органу опіки та піклування не містить стосовно позивачів негативної інформації. Лише в такій зазначила про виникнення конфлікту, що мав місце між позивачами та батьком 27.12.2013 року, про який дізналась зі слів останнього.

В судове засідання не з»явилась, просить справу розглянути за її відсутності, проти чого не заперечили інші учасники процесу і колегія суддів вважає можливим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника на підтримання апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та матеріали Самбірського МВ ГУМВСУ у Львівській області по наслідкам перевірки заяви позивачів від 12.01.2014 року, законність та обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає таким вимогам.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачі звертаючись до суду із відповідним позовом просили визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_4 у заяві від 29.12.2013 року адресовану голові Рахункової палати про те, що «ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27.12.2013 року увірвались на подвір»я його будинку у м. Самбір по вул. Калнишевського, 323, вчинили напад, агресивно та неадекватно поводились, погрожували, штовхали та лаялись нецензурними словами».

Аналогічно просили визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_5 у заяві від 29.01.2014 року адресовану керівництву Шевченківської районної адміністрації ЛМР щодо того, що «ОСОБА_2 разом із своїм другом ОСОБА_3 приїхали у м. Самбір та вирішили розправитись з моїми батьками. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили конфлікт на подвір»ї власного будинку моїх батьків по вул. Калнишевського, 323. ОСОБА_2 погрожував моєму батькові, висловлювався нецензурною лайкою, штовхав батька, обзивав та принижував честь та гідність мого батька».

З матеріалів справи також вбачається, що сторони з приводу конфлікту, який мав місце 27.12.2013 року із відповідними заяви звертались у органи внутрішніх справ, по перевірці яких було прийнято висновки про припинення розгляду матеріалів.

Аналізуючи зміст заяв, на які є посилання у позовній заяві, як на негативну інформацію щодо позивачів - судом вірно застосовано правові норми, якими врегульовано правовідносини сторін.

Зокрема враховано, що у відповідності до ст. 68 Конституції України кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов»язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Виходячи із змісту ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та /або/ членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з положеннями вказаної статті та статті 10 ЦПК України обов»язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд вірно врахував положення вказаних норм та спірним правовідносинам дав належну правову оцінку з їх врахуванням та в сукупності з нормами прямої дії, закріпленими у Конституції України.

Вирішуючи спір, суд вірно врахував Конституційні положення та постановляючи рішення забезпечив баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань відповідачем та правом на повагу до людської гідності, конститційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя позивачів, що відповідає роз»ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

За змістом роз»яснень зазначеної постанови негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій /наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо/ і яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Із змісту позовної заяви вбачається, що на думку позивачів, певні вислови у заявах містять негативну інформацію, яка поширена відповідачами, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена. Однак в прохальній частині позивачі не вказали, яку саме інформацію у заяві просять визнати такою, що не відповідає дійсності, порушує їх права, свободи, ганьбить честь, гідність. Відтак просять зобов»язати відповідачів спростувати інформацію, вказану в заявах, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме надіславши листа на адресу керівництва Рахункової палати та органу опіки та піклування Шевченківської РА ЛМР про невідповідність зазначеної інформації дійсності.

П. 19 Постанови № 1 ПВСУ від 27.02.2009 року роз»яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності колегія суддів вважає, що зміст заяв, який позивачі просять визнати недостовірним не містить категоричного твердження щодо них про вчинення ними протиправних діянь, не убачається також, що інформація у заявах була спрямована на приниження їх честі та гідності.

Тому суд дійшов вірного висновку про безпідставність вимог в цілому, в тому числі і про відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірності дій відповідачів не встановлено і позивачами не доведено, що внаслідок скерування відповідачем ОСОБА_4 заяв у Рахункову палату та Шевченківську РА ЛМР було поширено недостовірну інформацію.

Мотиви апеляційної скарги про те, що суд не прийняв докази зі сторони позивача, спростовано матеріалами справи. Виходячи з мотивів рішення, судом проаналізовано всі докази, подані сторонами в тому числі на предмет їх належності та допустимості з врахуванням предмету спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду .

А відтак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду .

Керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст. 315, ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді