Справа № 467/326/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря Романенко Т.І.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет застави

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Індустріально-експортний банк»» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 585/703109, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 14438 доларів США з кінцевим терміном повернення у строк до 11 грудня 2012 року. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 29.01.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 159127 грн. 80 к., яка складається з: заборгованості по основній сумі 75195 грн. 54 к., заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 21615 грн. 69 к., заборгованості з комісії - 9525 грн. 04 к., пені за несвоєчасно виконані зобовязання 25624 грн. 91 к., нарахованих відсотків за кредитним договором - 27166 грн. 62 к. З метою забезпечення виконання зобовязань по договору 25 вересня 2014 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Також з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 12 грудня 2006 року сторони уклали договір про заставу автотранспортного засобу, відповідно до якого предметом застави є автомобіль: Тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; модель: Astra; рік випуску:2006, номер кузова: Y6D0TGF697X008667, державний реєстраційний номер: АА9987СА.

На підставі викладеного позивач прохав стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 585/703109 від 12 грудня 2006 року заборгованість за кредитом у розмірі 159127 грн. 80 к.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 585/703109 від 12 грудня 2006 року, яка станом на 29.01.2015 року становить 159127 грн. 80 к. звернути стягнення на предмет застави автомобіль: Тип ТЗ: легковий седан; марка: Opel; модель: Astra; рік випуску:2006, номер кузова: Y6D0TGF697X008667, державний реєстраційний номер: АА9987СА, вартість якого згідно договору застави складала 81018 грн., що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автотранспортного засобу ТОВ«Кредекс Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автотранспортного засобу з обліку в органах ДАІ України на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а в разі його втрати отримати дублікат, а також наданням ТОВ «Кредекс Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобовязати ОСОБА_2 передати ТОВ«Кредекс Фінанс» предмет застави автомобіль типу ТЗ: легковий седан; марка: Opel; модель: Astra; рік випуску:2006, номер кузова: Y6D0TGF697X008667, державний реєстраційний номер: АА9987СА, що належить їй на праві власності та знаходиться у неї або інших осіб, а також комплект ключів від цього автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу та технічний паспорт.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що 23 березня 2010 року за рішенням Оболонського районного суду м.Києва з відповідача ОСОБА_2 вже було стягнуто достроково заборгованість по кредитному договору, тому вважав, що повторні вимоги до цього відповідача ні про стягнення коштів, ні про звернення стягнення на майно заявлятися не можуть. Вказав, що у відділі ДВС Оболонського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист про стягнення коштів за рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи за місцем реєстрації.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд приходить до наступного.

12 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 585/703109, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 14438 доларів США з кінцевим терміном повернення у строк до 11 грудня 2012 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 уклала з банком нотаріально посвідчений договір застави, за умовами якого передала у заставу автомобіль марки Opel, 2006 року випуску, номер кузова: Y6D0TGF697X008667, державний реєстраційний номер: АА9987СА, за домовленістю сторін вартість визначено у сумі 81018 грн. За п.2.1 договору застави сторони погодили, що право застави виникає з моменту укладення цього договору та його нотаріального посвідчення (а.с.15-16).

У подальшому Акціонерним комерційним банком «Індустріально-експортним банком» було змінено назву на публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_4».

26 грудня 2011 року між ПАТ "Креді ОСОБА_4" та ТОВ "Кредекс Фінанс" у простій письмовій формі було укладено договір Факторингу № 08/11, за умовами якого ПАТ "Креді ОСОБА_4" відступив на користь ТОВ "Кредекс Фінанс" своє право вимоги за кредитним договором № 585/703109, укладеним з ОСОБА_2 Згідно з договором право вимоги за кредитами переходить з моменту підписання акту приймання передачі. Акт приймання-передачі підписано ТОВ "Кредекс Фінанс" та ПАТ "Креді ОСОБА_4" 26 грудня 2011 року.

У відповідності зі ст. 13 Закону України "Про заставу" у редакції, що діяла на момент укладення сторонами договору застави, договір застави повинен був бути укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ч.1 ст. 209, ч.1,4 ст.513, ч.1ст. 514 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що за домовленістю кредитора та боржника 12 грудня 2006 року сторонами договору було укладено саме нотаріально посвідчений договір застави, за умовами якого боржник передав банку у заставу автомобіль марки Opel, 2006 року випуску, номер кузова: Y6D0TGF697X008667, державний реєстраційний номер: АА9987СА, і застава виникла з моменту нотаріального посвідчення договору застави.

Всупереч зазначеному договір факторингу, за яким відбулося відступлення прав кредитора щодо застави від ПАТ " Креді ОСОБА_4 " до ТОВ "Кредекс Фінанс" було вчинено у простій письмовій формі. Представник же відповідача ОСОБА_2 проти звернення стягнення на предмет застави заперечував.

За ч.1 ст. 220, ч.2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У зв'язку з тим, що договір факторингу щодо відступлення прав заставодержателя в частині заставного майна, належного відповідачу ОСОБА_2, було вчинено не в нотаріальній формі, суд приходить до висновку, що такий правочин є нікчемним, і він не створив юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Через порушення форми правочину можливості для здійснення звернення стягнення на заставне майно, належне відповідачу ОСОБА_2 суд не вбачає.

Позивачем за умовами кредитного договору, строк якого закінчився 11 грудня 2012 року, нарахована станом на 29.01.2015 року заборгованість за кредитом у розмірі 159127 грн. 80 к., яка складається з: заборгованості по основній сумі 75195 грн. 54 к., заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги 21615 грн. 69 к., заборгованості з комісії - 9525 грн. 04 к., пені за несвоєчасно виконані зобовязання 25624 грн. 91 к., нарахованих відсотків за кредитним договором - 27166 грн. 62 к.

Також у судовому засіданні встановлено, що з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 23 березня 2010 року по цивільній справі № 2-1021/2010 за позовом публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк» по укладеному відповідачем 12 грудня 2006 року кредитному договору № 585/703109 було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 85860 грн. 97 к. станом на 19.10.2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абзацах 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки (пені) поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Таким чином, реалізація банком свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором та закінчення строку дії цього договору, припиняє дію договірних зобов'язань, які виникли між сторонами, а отже й можливість нарахування процентів за користування кредитом, комісії та неустойки.

У звязку з чим вимоги про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

У відповідності до договору поруки № 585/703109-П від 25 вересня 2014 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 кредитний договір між Акціонерним комерційним банком «Індустріально-експортний банк»» та ОСОБА_2 забезпечено порукою у розмірі 2000 грн.

Порука є одним із засобів забезпечення виконання зобов'язання відповідно до ст. 546 ЦК України.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання забезпеченого порукою встановлено ст. 554 ЦК України, так у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлюється моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 3.2 договору поруки цей договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань по кредитному договору, що не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а відтак в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року при розгляді цивільних справ № 6-53цс 14 та № 6-6цс 14.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 11 грудня 2012 року, а тому у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 11 грудня 2012 року, протягом наступних шести місяців.

Однак остання протягом визначеного 6-місячного строку договір поруки з позивачем ще не укладала. Такий договір був укладений майже через два роки після закінчення строку основного зобовязання.

Між тим, позивач звернувся до суду з такою вимогою тільки 19 лютого 2015 року, тобто коли всі вимоги по поруці мають бути припинені.

З огляду на це, позовні вимоги до поручителя ОСОБА_3 на підставі договору поруки від 25 вересня 2014 року не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.10, 59, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.М.Кологрива