Справа № 307/1226/15-ц
Провадження № 2/307/881/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарях Баник А.А., Герич Є.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди. В позовній заяві зазначила, що 21 лютого 2005 року померла їхня мати ОСОБА_3, а 10 вересня 2005 року - їхній батько ОСОБА_4, які проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері спадкоємцями по закону були батько ОСОБА_4, вона та її брати ОСОБА_5 і ОСОБА_2 - відповідач по справі, а після смерті батька - вони всі троє його дітей. Спадщина після смерті матері складалась з земельних ділянок, що були отримані від розпаювання земель місцевого КСП і оформлені на її ім»я, та половина будинку №28 по вул. Калініна в с. Криве, загальною ринковою вартістю в цінах на кінець січня 2015 року 191091 гривень, а після смерті батька - друга половина цього ж будинку та грошові вклади. Оскільки будинок рахувався за батьком, а за матір'ю лише вже названі земельні ділянки, то за погодженням з батьком мати склала заповіт лише на земельні ділянки і заповіла їх батькові, а у випадку його відмови лише їй та брату ОСОБА_5 та членам їхніх сімей, по суті позбавивши відповідача в зв'язку з його систематичним знущанням над батьками і над іншими членами їх сім'ї права на спадкування земельних ділянок. Батько подав у нотаріальну контору заяву про відмову від оформлення спадщини після смерті матері, а вони всі троє, в тому числі і відповідач, - заяви про прийняття спадщини, а тому, враховуючи загальний характер заяви батька про відмову від прийняття спадщини, на кожного з них, в тому числі і відповідача, могло би припасти при спадкуванні по закону по 1/3 з половини будинку, що належала матері в спільному з батьком майні, або по 1/6 з всього будинку, вартістю цієї долі її 31848,5 гривень. Батько, в свою чергу, теж по суті позбавив відповідача, в тій мірі, в якій це залежало від його волі, права на спадщину після його смерті і заповітом від 11 травня 2005 року все своє майно заповідав їй з братом ОСОБА_5, однак, оскільки відповідач на той час вже встиг оформити собі інвалідність, то він всупереч волі батька отримав би право на обов'язкову частку в будинку, яка у відповідності зі ст.1241 ЦК України складає половину тієї долі, яку би він спадкував, якщо би мало місце спадкування по закону, або 1/12 частину цілого будинку вартістю 15924,25 гривень. Але, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 систематично затівав скандали з батьками і навіть наносив батькам та їм із старшим братом побої, внаслідок чого і батько і мати не тільки позбавляли його долі у своїх заповітах, але й звертались, навіть, за захистом від нього в РВ УМВС, то у відповідності з принципом справедливості є підстави для застосування абзацу 2 ч.1 ст.1241 ЦК України про зменшення обов'язкової долі відповідача з 1/12 частини хоча би до 1/24, тобто з 15924,25 гривень до 7962,12 гривень. Однак, відповідач зламав замок на будинку батька, самовільно захопив його, всі господарські будівлі та майно, яке є в ньому, і знаходилося на території дворогосподарства. Тобто відповідач присвоїв все, а їх в дворогосподарство не допускає. Потім відповідач будинок повністю розніс, чим завдав їм з братом ОСОБА_5 пряму матеріальну шкоду у виді вартості будинку за мінусом 1/6 частини будинку, що на нього припадала після смерті матері у випадку спадкуванню по закону, вартістю 31848,5 грн. та зменшеної на половину обов'язкової частки після смерті батька вартістю 7962,12 грн. на загальну суму 151283,38 грн, з яких на неї припадає половина в сумі 75641,69 грн. і які підлягають стягненню з відповідача на її користь так як він відмовився відшкодувати заподіяну їй названу шкоду, посилаючись то на надумане самовільне спорудження будинку, то на не менш надуману належність йому будинку та аварійний стан будинку 191091 гривень (загальна вартість будинку) - 31845,5 гривень (1/6 будинку після смерті матері) - 7962,12 гривень (зменшена на половину обов'язкова доля після смерті батька) : 2 (кількість спадкоємців по заповіту батька) = 75641,69 гривень. Щодо заперечень відповідача, вони свідчать лише про його намагання уникнути відшкодування так як будинок споруджений батьками ще на початку сімдесятих років, в зв'язку з чим у відповідності з ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та його обтяжень» право власності на нього може бути підтверджене довідками сільради та особовими рахунками погосподарських книг. Відповідачу ж належав двір №28«а», а знесений будинок знаходився під номером 28, і твердження про аварійний стан будинку спростовується технічним паспортом на будинок. Наведене в деякій мірі підтверджується, навіть, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 листопада 2014 року про скасування рішення Тячівського районного суду від 5 березня 2014 року по аналогічній цивільній справі №307/2743/13-ц за позовом її брата ОСОБА_5 до відповідача, яка зараз теж знаходиться в провадженні Тячівського районного суду. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач не тільки відмовляється від відшкодування заподіяної їй шкоди в добровільному порядку, але й погрожує їй фізичною розправою, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 75641,69 гривень заподіяної їй матеріальної шкоди, 1500 гривень витрат, повязаних з наданням правової допомоги адвокатом, а також сплачений нею судовий збір.

Відповідач надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, так як позивачка по справі ОСОБА_1 (ОСОБА_2).М.М. замість оригіналів документів, як цього вимагає ст..64 ЦПК України, надала ніким незавірені ксерокопії довідок, які носять сумнівний характер та їх невідоме походження. Зазначив, що для даної справи ніякого значення не мають ксерокопії оперативних зведень міліції 10-ти річної давності, які невідомо яким чином придбані позивачкою та які видаються тільки для службового користування. Позивачка пов'язує свої позовні вимоги із спадщиною, виходячи із того, що ніби вона вже є власницею майна, оскільки посилається на ст.ст.387, 394 ЦК України, а також таким чином ніби вона вже належним чином оформила та прийняла спадщину, отримала свідоцтво про право на спадщину, та зареєструвала його. Оскільки позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути з нього свою частку спадщини по заповіту, яку вона оцінює в сумі 75641,69 гривень, то відповідно для того, щоб у неї з'явилися підстави для виникнення цивільних прав, повинна настати подія, пов'язана з прийняттям спадщини. Тобто у відповідності з вимогами 1268 ЦК України необхідно належним чином прийняти спадщину, оскільки для її набуття необхідна наявність ряду умов, так як в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не на право на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином реалізувати право на прийняття спадщини. Це є однією з необхідних умов для набуття спадщини. Також, у відповідності з вимогами ст.1296 ЦК України, спадкоємець повинен оформити право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину, а також згідно з вимогами ст.1297 ЦК України зареєструвати право на спадщину. І лише після цього усі права на майно переходять від спадкодавця до спадкоємця, та лише тоді, як зазначено в ст. 11 ЦК України, виникають відповідні права та обов'язки. Цих вимог Закону позивачка не здійснила і відповідно не набула прав спадкоємця на майно на яке вона претендує, оскільки законних підстав для цього не має. Тобто позовні вимоги позивачки надумані та безпідставні. Крім наведенного, а також виходячи із другого абзацу тексту позовної заяви можна зробити висновок про те, що позивачка не знає і сімейного права, оскільки стверджує, що будинок рахувався за батьком, а за матір'ю лише земельні ділянки, а тому вона не мала права на половину батьківського будинку, і відповідно на її думку, заява батька про відмову від частки мами після її смерті не має ніякого юридичного значення. Однак, таке твердження не відповідає вимогам ст..60 СК України, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та що кожна річ є об'єктом права спільної сумісної власності. Тобто право матері розповсюджується і на будинок, а не тільки на земельні ділянки, як це вважає позивачка. Тому батько заповітом мав право передати свою 1/2 частину з половини будинку, а не з цілого будинку, оскільки після смерті матері він відмовився від її частки. Відповідач зазначив, що ? частки матері після її смерті прийняв він шляхом проживання, і факт проживання стверджується місцем реєстрації (прописки) в будинку №28 по вулиці Калініна та рішенням №9 Кривської сільської ради від 15.06.2006 року. Оскільки позивачка ОСОБА_1 проживала у той час і на даний час проживає окремо за іншою адресою. то відповідно вона не могла прийняти вказаної спадщини шляхом проживання, а тільки іншим шляхом, згідно вимог спадкового права. Оскільки вона, також як і брат ОСОБА_5, не оформили належним чином спадщину після смерті матері, а мати заповіту не писала, то відповідно, він прийняв її частку шляхом проживання на законних підставах. Крім того, він як пенсіонер по інвалідності має право на обов'язкову частку після смерті батька. Тобто, враховуючи наведене, при належному виконанні усіх вимог чинного законодавства, позивачка могла би претендувати на 1/6 частину майна після смерті батька, якби вона належним чином, згідно вимог спадкового права оформила та прийняла спадщину. Так ст.1297 ЦК України зобов'язує спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але позивачка не зверталася до нотаріуса згідно чинного законодавства, тобто вона не реалізувала своє право на спадщину, і таким чином право на майно батька не перейшло від спадкодавця до спадкоємця, тобто вона не набула цивільних прав на майно зазначене в позовній заяві. А згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають справи, щодо порушених прав, а оскільки ОСОБА_1 не набула прав спадкоємця, то відповідно її права не порушені і не має законних підстав розглядати її заяву. Крім уже наведених підстав, для відмови у задоволенні позовних вимог є також і інші підстави, зокрема, у зв'язку з прийнятим рішенням виконкому Кривської сільської ради від 15.06.2006 року за №9, згідно якого право власності на спірний будинок оформлено за відповідачем ОСОБА_2 та його дружиною. Вказане рішення виконкому згідно з довідкою з архівного відділу Тячівського РДА є чинним і на сьогоднішній день. Тобто, знаючи про вказане рішення, згідно з яким він є власником батьківського будинку і враховуючи той факт, що даний будинок перебував у аварійному стані, і з нього могло вітром скинути на людей і дітей шифер або інший будівельний матеріал, він на законних підставах демонтував будинок. Даний факт аварійності стверджується показами свідка ОСОБА_6 який як представник архітектурно-будівельного контролю в 2011-2012 роках оглядав демонтований будинок і дійшов висновку про необхідність його демонтажу. Теж саме стверджено і актом обстеження комісією Кривської сільської ради вказаної будівлі від 15.06.2012 року а також показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які також були допитані по вищевказаній аналогічній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 Таким чином ним доведено, що позивачка не мала та не має ніяких прав згідно з вимогами спадкового права ні на майно, ні на його частку. Зазначив, що позивачка додала до позовної заяви ксерокопії двох суперечливих висновків про різну площу та різні суми вартості одного і того ж самого об'єкта. Так у технічному паспорті Тячівського РПТІ вказана загальна площа спірного будинку 79,8 м.кв. та вартість будинку складає суму 88746 гривень, а 28.01.2015 року виготовила ще один надуманий звіт, в якому невідомо звідки зросла площа спірного будинку аж до 121,40 кв.м., а також зросла вартість до 191091 гривень. При цьому у звіті не вказано якими критеріями та методикою оцінки нерухомого майна керувалась виконавець ОСОБА_9, не вказано перелік нормативних документів та перелік документів, необхідних для проведення оцінки вартості даного майна, не вказано, який амортизаційний знос будівлі та окремих його матеріалів, також не вказані терміни придатності матеріалів та яка залишкова вартість матеріалів, які можна б ще повторно використати, а які не підлягають використанню. Однак, не дивлячись на непридатність більшості матеріалів з будівлі, оцінювач виставила на них ціну як за нові. Цікаво, як можна давати характеристику неіснуючому будинку у 2015 році, коли він демонтований ще у 2012 році. Це засвідчує, що наданий позивачкою звіт надуманий, зроблений поверхово та не компетентно, не відповідає дійсності і не зрозуміло, у зв'язку з чим проводилось оцінювання. Вважає, що вказаний звіт про вартість нерухомого майна не може бути належним та допустимим доказом. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.66-68).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини та додатково пояснила, що демонтований відповідачем у 2012 році спадковий батьківський будинок по вулиці Калініна, 28 в с. Крива був побудований у 1970 році. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на викладені в письмових запереченнях обставини, та просять в його задоволенні відмовити. Відповідач ОСОБА_2 додатково пояснив. що спірний батьківський будинок, який знаходився по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, Тячівського району, дійсно був побудований в 1970 році. Оскільки після сильних снігопадів на спірному будинку заломило дах і будинок став аварійним, він найняв робітників, які на його замовлення 6 березня 2012 року демонтували спірний будинок батьків. Друге дворогосподарство по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, де він і наданий час проживає, не відкривалося.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2) народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та після укладення шлюбу з ОСОБА_11 15 лютого 1973 року позивачка змінила своє прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_11, що стверджується свідоцтвом про народження позиваки та свідоцтвом про її одруження з ОСОБА_11 (а.с.9, 10).

21 лютого 2005 року померла мати позивачки ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.8).

Відповідно до заповіту від 8 лютого 2005 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 в реєстрі за №754, ОСОБА_3 заповіла своє майно, а саме земельні ділянки, які належать їй на праві власності, своєму чоловікові ОСОБА_2, а у випадку, якщо він помре раніше чи не прийме спадщину заповідає їх сину ОСОБА_5, невістці ОСОБА_13, онукові ОСОБА_14, онукові ОСОБА_15, онуці ОСОБА_16 (а.с.11).

Згідно заяви ОСОБА_4 від 11 травня 2005 року, посвідченої та зареєстрованої державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за №1-628, ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 19 серпня 2005 року, а також заяви ОСОБА_2 від 21 липня 2005 року, посвідчених та зареєстрованих державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за №1-1177 та 1-999, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.13, 14).

10 вересня 2005 року помер батько позивачки ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.15).

Відповідно до заповіту від 11 травня 2005 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 в реєстрі за №1-629, ОСОБА_4 заповів в рівних долях все своє майно сину ОСОБА_5 та доньці ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 10 лютого 2006 року, а також заяви ОСОБА_2 від 21 липня 2005 року, посвідчених та зареєстрованих державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5, ОСОБА_1 прийняли спадщину за заповітом, а ОСОБА_2 прийняв спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 (а.с.17, 18).

Відповідно до технічного паспорту на будинок з надвірними спорудами по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, Тячівського району, виготовленого Тячівським РПТІ станом на 6 квітня 2012 року, встановлено вартість будинку, його господарських будівель, їх характеристику із зазначенням площ, план будинку (а.с.21-24).

В акті обстеження комісії Кривської сільської ради від 5 червня 2012 року домогосподарства по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, Тячівського району зазначено, що житловий будинок, який належав померлому ОСОБА_4, зруйновано, і в наявності є будівлі: надвірна споруда літня кухня, господарська будівля, колодязь (а.с.25).

З довідки виконкому Кривської сільської ради від 7 червня 2012 року за №897 вбачається, що згідно погосподарської книги Кривської сільської ради за особовим рахунком №211 знаходиться домогосподарство по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, яке належав померлому ОСОБА_4 і складалося з житлового будинку з надвірними спорудами (а.с.29).

Згідно постанови дільничного інспектора Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 31 травня 2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.194 ч.1 КК України відносно ОСОБА_2 на підставі ст.6 п.2 КПК України, у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. В постанові зазначено, що 6 березня 2012 року в Тячівський РВ УМВС України в Закарпатській області поступила заява ОСОБА_5, що його брат ОСОБА_2 самовільно, без його згоди, розібрав частину батьківського будинку по вулиці Калініна, 28 в с. Крива (а.с.31-32).

Відповідно до виписки з погосподарської книги Кривської сільської ради за особовим рахунком №211 значиться домогосподарство по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, його головою зазначений ОСОБА_4, а його дружина ОСОБА_3. Житловий будинок побудовано в 1970 році, а літня кухня в 1978 році (а.с.34-35).

Згідно акту судово-медичного обстеження №470 від 19 серпня 2005 року у ОСОБА_5 виявлено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров»я, а згідно акту медичного освідчення від 31 серпня 2004 року виявлено легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_18 (а.с.37-38).

Висновком про вартість обєкта оцінки від 28 січня 2015 року, проведеного ТОВ «Ріалті-О», ринкова вартість житлового будинку по вулиці Калініна, 28 в с. Крива станом на 28 січня 2015 року становить 191091 гривень. Методичний підхід при проведенні оцінки застосовувався порівняльний (а.с.52).

Згідно рішення виконкому Кривської сільської ради від 15 червня 2006 року за №9 за ОСОБА_2 та ОСОБА_19 було оформлено право власності на житловий будинок по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, по ? частині за кожним. (а.с.69).

В листі Кривської сільської ради від 22 січня 2015 року за №02-34/5 зазначено, що згідно по господарської книги Кривської сільської ради за 1986-1990 роки житловий будинок по вулиці Калініна, 28 в с. Крива побудований в 1970 році (а.с.73).

На підставі замовлення відповідача ОСОБА_2 від 27 листопада 2009 року Тячівським РПТІ було виготовлено технічний паспорт на будинок з надвірними спорудами по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, Тячівського району, станом на січень 2010 року, в якому зображено план будинку, його експлікація та характеристика (а.с.94-98).

Згідно постанови дільничного інспектора Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 9 березня 2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст.194 КК України відносно ОСОБА_2 на підставі ст.6 п.2 КПК України, у звязку з відсутністю в його діях складу злочину. В постанові зазначено, що 6 березня 2012 року в Тячівський РВ УМВС України в Закарпатській області поступила заява ОСОБА_5, що його брат ОСОБА_2 самовільно, без його згоди, розібрав частину батьківського будинку по вулиці Калініна, 28 в с. Крива. Також в постанові зазначено, що опитаний ОСОБА_2 пояснив, що між ним та братом ОСОБА_5 існують неприязні відносини з приводу поділу батьківського майна, і 6 березня 2012 року він найняв двох робітників, щоб вони демонтували дерев»яний батьківський будинок, оскільки дах будинку знаходився в аварійному стані (а.с.99).

Аналогічні пояснення ОСОБА_2 щодо наймання робітників для демонтування спадкового батьківського будинку зазначені у висновку дільничного інспектора Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області про результат звернення громадянина ОСОБА_5 від 22 березня 2012 року (.с.100).

Згідно рішення виконкому Кривської сільської ради від 11 грудня 2008 року за №125 скасовано рішення виконкому Кривської сільської ради від 15 червня 2006 року за №9 «Про оформлення права власності» (а.с.101).

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він, будучи головним державним інспектором архітектурно-будівельного контролю, за заявою ОСОБА_5, пішов на перевірку в с. Криве по вулицях Станційна, ОСОБА_20 та Калініна. На перевірку він виїжджав два рази. Коли він приїхав в перший раз, це було весна або літо 2012 чи 2013 року, не було забудовника. Він залучив працівників міліції та сільського голову ОСОБА_21 Спірну будівлю він бачив, але взагалі не обстежував, оскільки це стара покинута будівля і під впливом природних явищ будинок перебував в аварійному стані і для проживання не придатний, а саме дах був заломлений, вікна вибиті. Чи був дах заломлений навмисно сказати не може, але він міг заломитися і під впливом снігу. Цей спірний будинок був в такому стані, що був небезпечний для інших, оскільки з нього могло щось впасти і туди могли проникнути діти. Іншого разу, коли він поїхав на перевірку, це було в межах одного тижня, він на перевірці був із сільським головою ОСОБА_21.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні ствердила, що вона проживає по сусідству з відповідачем ОСОБА_2 В 2012 році спірний будинок дійсно був в аварійному стані, оскільки на ньому був заломлений дах з однієї сторони, стіни потріскали і була небезпека, що може щось на когось впасти.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив що він допомагав розбивати спірний будинок в березні 2012 року. Стропила на даху, де знаходився вибитий шифер з лівої сторони, були гнилі, стеля заломилася, стіни потріскалися. Була небезпека, що з будинку могло щось впасти на тих, хто ходив біля будинку. Допомагати розбивати хату його найняв відповідач ОСОБА_2 Будинок демонтували повністю.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що дах на спірному будинку зі сторони ОСОБА_24 був заломлений. Сам будинок він не розбирав. Він заходив до будинку і бачив, що в будинку також була заломлена стіна, відпала штукатурка. Він допоміг розібрати лише дах, сам будинок і перекриття залишилися.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердив, що 6 березня 2012 року технічний стан спірного будинку відповідав будівельним нормам, що стверджується технічним паспортом. Відповідач найняв десь десять чоловік, які демонтували спадковий будинок батьків. Він зателефонував в міліцію з проханням, щоб вони зобовязали відповідача припинити демонтаж будинку, про те його ніхто не слухав. Вони з сестрою ОСОБА_1 звернулися до начальника міліції, потім приїхали працівники міліції і вони ніби домовилися про припинення демонтажу будинку. Але 12 березня 2012 року спірний будинок було повністю демонтовано. Відповідач, знаючи, що в них з сестрою є заповіт та те, що будинок відповідає всім будівельним нормам, самовільно проводив демонтаж вказаного будинку. Батьки від відповідача ОСОБА_2 проживали окремо і вели своє господарство. У 1976 році він після одруження із жінкою прийшов проживати у спірний будинок, а відповідач в тому будинку не проживав. Він написав письмове звернення до Бобер про те, що по вулицях Станційна, ОСОБА_20, Борканюка проводиться демонтаж без відповідних дозволів. ОСОБА_6 не вкладався в строки і 25 травня 2012 року він приїхав за ним. Після цього вони забрали сестру і сина та поїхали до спірного будинку, якого на той час вже не було. По боках стояли лише складені шаранси. Відповідач ОСОБА_2 дуже погано ставився до батьків і він 25 травня 2012 року звернувся до начальника міліції в м. Ужгороді і вони забрали батька та відвезли до сестри, так як коли батько проживав з відповідачем то вони лікарство передавали через сусідів.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він був на початку 2012 року біля спірного будинку і будинок знаходився в нормальному стані. Дах на будинку був заломлений і він це бачив з дворогосподарства сусіда ОСОБА_24. Його дружина ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 постійно сварилися, але він на це уваги не звертав. Відповідач ОСОБА_2 погано ставився до батьків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_25 депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_25 депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в ОСОБА_20 (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Згідно п.6 вказаної Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Незважаючи на те, що згідно п. 4 ОСОБА_25 Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" організації технічної інвентаризації системи міністерств житлово-комунального господарства союзних республік здійснюють реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду в містах, селищах міського типу та сільській місцевості, незалежно від його належності, а також складають і подають до вищестоящих організацій та місцевих органів державної статистики в строки, встановлювані ЦСУ СРСР, відповідну статистичну звітність, а згідно ч.1 цієї ж постанови,Міністерство житлово-комунального господарства УРСР, облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми мали розробити до 1 липня 1985 року організаційні заходи по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у містах і селищах міського типу в 1987 році, у сільській місцевості - в 1988 році, самого порядку реєстрації будинків та домоволодінь у сільській місцевості Української РСР так і прийнято не було, як і не було розроблено жодних організаційних заходів по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у сільській місцевості.

Із п.1.2 листа Мінюсту СРСР від 22 грудня 1986 року "Рекомендации по вопросамудостоверениядоговоров об отчуждении жилого дома (части дома) либоквартиры в доме жилищно-строительного коллектива индивидуальных застройщиков" вбачається, що Законами всіх союзних республік про державний нотаріат встановлено, що при посвідченні договору про відчуження житлового будинку нотаріус перевіряє за правовстановлюючим документом приналежність цього будинку власнику. Цей документ обов'язково вказується в договорі. Переліки документів, що підтверджують право особистої власності на житловий будинок, наведені в інструкціях союзних республік про порядок вчинення нотаріальних дій. Посвідчення договору без правовстановлюючого документа не допускається. У сільській місцевості підтвердженням приналежності будинку можуть служити відповідні довідки виконкому селищної, сільської ОСОБА_25. Якщо у власника є правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину, договір і т.п.), він повинен бути представлений нотаріусу і зазначений в договорі про відчуження.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_3 відповідно до чинного законодавства набули право власності на житловий будинок №28 з надвірними спорудами по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району, який побудували в 1970 році, і відповідно, після їх смерті у їх спадкоємців позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, а також їх брата ОСОБА_5 виникло право на спадкування на належну їм частку вищезазначеного будинку.

Відповідно до частин 1 та 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частин 1 та 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті матері позивачки ОСОБА_3, яка померла 21 лютого 2005 року відкрилася також спадщина на належну їй ? частину житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району.

Також встановлено, що після смерті батька позивачки ОСОБА_4, який помер 10 вересня 2005 року відкрилася спадщина на належний йому ? частину житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району.

Позивачка ОСОБА_1, подавши в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом 19 серпня 2005 року після смерті матері ОСОБА_3, а також заяву про прийняття спадщини за заповітом 10 лютого 2006 року після смерті батька ОСОБА_4, прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк на належну їй частку нерухомого майна - частини житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району.

Відповідач ОСОБА_2 та рідний брат сторін ОСОБА_5, подавши в нотаріальну контору аналогічні заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у встановлений законом шестимісячний строк також прийняли спадщину на належні їм частки нерухомого майна - частини житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району.

Оскільки після смерті ОСОБА_3 спадкування на належну їй ? частину житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району, проводилося по закону, її чоловік ОСОБА_4 від прийняття спадшиги відмовився, то вважається, що позивачка ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 прийняла спадщину на 1/3 частину належної померлій матері частини вказаного житдлвого будинку, а саме на 1/6 частину всього житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 - 10 вересня 2005 року, був непрацездатним та отримував пенсію по інвалідності, що підтверджується його пенсійним посвідченням від 4 серпня 2004 року серії АД №310749.

Оскільки після смерті ОСОБА_4 спадкування на належну йому ? частину житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського райогу, проводилося по заповіту його дітьми позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_2 на той час був непрацездатним та мав обовязкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_4, то вважається, що позивачка ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4В прийняла спадщину на 5/24 частини всього житлового будинку №28 по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району (1/2 1/12 (обовязкова частка ОСОБА_4М.) : 2).

Таким чином загальна частка у спадщині, яку прийняла позивачка ОСОБА_1 після смерті своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складає 3/8 ( 1/6+5/24).

За змістом ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В судовому засіданні матеріалами справи стверджено, що відповідач ОСОБА_2 6 березня 2012 року демонтував спадковий будинок батьків, що був розташований по вулиці Калініна, 28 в с. Крива, Тячівського райогу, що також сам ствердив відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, при цьому на частину вказаного будинку позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом та заповітом, внаслідок чого були порушені права позивачки на володіння належним їй майном.

А тому суд вважає, що оскільки відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні не доведено, що заподіяна ним шкода позивачці завдана не з його вини, доводи позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_26 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки майнової шкоди підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що доводи позивачки щодо необхідності зменшення обовязкової частки відповідача у спадкування після смерті батька ОСОБА_4 з посиланням на те, що відповідач затівав сварки з батьками та наносив їм тілесні ушкодження, суд вважає безпідставними, оскільки вони належними та допустимими доказами не стверджені.

Посилання позивачки як на докази постанови дільничних інспекторів про відмову в порушенні кримінальних справ відносно ОСОБА_2, акти судово-медичних обстежень про заподіяння тілесних ушкоджень ще не свідчать про факт нанесення таких тілесних ушкоджень саме відповідачем своїм батькам.

Також, суд не бере до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_10, що позивачка не прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, оскільки на час відкриття спадщини не проживала з нею, оскільки позивачка відповідно до вимог ч.1 1 ст.1270 ЦК України в шестимісячний строк звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за законом.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що позивачка не прийняла спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, так як не оформила свідоцтво про право на спадщину, оскільки позивачка в даному випадку також відповідно до вимог ч.1 1 ст.1270 ЦК України в шестимісячний строк звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом, та відповідно до вимог ч.1 ст.1298 ЦК України могла отримати свідоцтво про право на спадщину як спадкоємець після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, при цьому самим законом не встоновлено строк, до якого позивачка повинна отримати свідоцтво про право на спадщину.

На думку суду, також не заслуговують уваги доводи відповідача про аварійність демонтованого ним спадкового спірного будинку, оскільки в матеріалах справи містяться технічні паспорти на житловий будинок №28 з надвірними спорудами по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району станом на 6 квітня 2012 року та січень 2010 року із зазначенням його характеристики та вартості.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача про належність йому спірного спадкового будинку згідно рішення виконкому Кривської сільської ради від 15 червня 2006 року за №9 «Про оформлення права власності», оскільки на час прийняття вказаного рішення виконкому власниками спірного будинку були батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та зазначене рішення виконкому №9 від 15 червня 2006 року було скасовано згідно рішення виконкому Кривської сільської ради від 11 грудня 2008 року за №125.

Також суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неправильності висновку про вартість об»єкта оцінки житлового будинку №28 з надвірними спорудами по вулиці Калініна в с. Крива, Тячівського району, так як в ньому при визначенні вартості будинку зазначена площа будинку як 121,4 кв.м., тоді як у технічному паспорті на будинок 84,5 кв.м., оскільки у висновку про вартість обєкта оцінки до загальної площі будинку включена площа підвального приміщення 36,9 кв.м., при цьому розміри підвального приміщення зазначені і в самому технічному паспорті на будинок.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

При визначенні розміру майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці з боку відповідача, суд бере до уваги висновок про вартість обєкта оцінки від 28 січня 2015 року, проведеного ТОВ «Ріалті-О», згідно якого ринкова вартість житлового будинку по вулиці Калініна, 28 в с. Крива станом на 28 січня 2015 року становить 191091 гривень, а тому розмір заподіяної шкоди позивачці становить 71659,13 гривень ( 3/8 з всієї вартості будинку 191091 гривень).

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71659,13 гривень майнової шкоди, а в решті позову слід відмовити.

Оцінивши наведені докази, суд вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на її користь витрат, повязаних з наданням правової допомоги адвокатом підлягають до задоволення на суму 1500 гривень.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід розділити між сторонами.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209-215 ЦПК України, п.п.4, 6, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, ст.ст.1166, 1192, 1241, 1268, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 71659 (сімдесят одну тисячу шістсот пятдесят дев»ять) гривень 13 копійок майнової шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 716 (сімсот шістнадцять) гривень 59 копійок сплаченого судового збору, 1500 (тисячу пятсот) гривень сплачених витрат, повязаних з наданням правової допомоги адвокатом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Г о л о в у ю ч и й: ОСОБА_27