Справа № 2/489/730/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, представника органу опіки та піклування Довгої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання малолітніх дітей, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відібрання малолітніх дітей, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Позивачка вказує на те, що вона є матір'ю малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про батька у свідоцтвах про народження дітей були записані з її слів. З відповідачем вона деякий час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проте він не є біологічним батьком дітей. Відповідач проти її волі забрав її малолітніх дітей та утримує біля себе. ОСОБА_3, не працює, не має постійного місця проживання, повертати їй дітей відмовляється.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд відібрати її малолітніх синів у ОСОБА_3, заборонити йому спілкуватися з її дітьми, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн..

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування вказувала на те, що відібрання дітей від ОСОБА_3 буде відповідати інтересам малолітніх.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і дату судового засідання повідомлявся судом належним чином.

Заслухавши пояснення позивачки, представника органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є матір'ю малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, вона протягом деякого часу проживала з відповідачем ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, відомості про батька дітей у свідоцтвах про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 записані зі слів матері ОСОБА_1. Батьком дітей зазначений ОСОБА_3.

В судовому засіданні та в своєму позові позивачка ОСОБА_1 заперечувала, що відповідач є біологічним батьком малолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітні діти зареєстровані разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до характеристики Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_1 за місцем свого проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувалася, скарг та заяв відносно неї до районного відділу міліції не надходило.

ОСОБА_1 не працює, оскільки доглядає за малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться на обліку в управлінні соціальних виплат і компенсацій Ленінського району і отримує допомогу одиноким матерям на трьох дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень в судовому засіданні позивачки та свідка ОСОБА_9, відповідач ОСОБА_3 не має постійного місця проживання, не працює.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Миколаївській області від 14 січня 2015 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрованим чи знятим з реєстрації у м. Миколаєві та Миколаївській області на значиться.

Згідно висновку від 24 лютого 2015 року № 520/02.0201-22/14/15 орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне відібрати малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3.

Вирішуючи дане питання органом опіки та піклування було встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради із заявою щодо утримання ОСОБА_3 її сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Відділом у справах дітей виконкому Каховської міської ради було проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_3, щодо незаконності перебування у нього малолітньої дитини та складено акт обстеження житлово-побутових умов та взяті письмові пояснення від 20 червня 2014 року, у яких ОСОБА_3 вказує, що за даною адресою дитина проживала з ним та ОСОБА_1, проте після сварки в травні 2014 року ОСОБА_1 виїхала, ОСОБА_4 він залишив жити з собою.

В подальшому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відібрання малолітньої дитини. У зв'язку з чим ОСОБА_3 добровільно повернув позивачці дитину.

Але 1 грудня 2014 року ОСОБА_3 самовільно забрав вже двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. З цього приводу було відкрито кримінальне провадження за ст.. 356 КК України - самоуправство.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідач не є ні батьком, ні опікуном малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опукуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині відібрання у ОСОБА_3 малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та щодо передачі їх матері - ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Що стосується вимог позивачки про заборону спілкування з дітьми та відшкодування моральної шкоди, такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання малолітніх дітей, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Відібрати неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 та передати їх ОСОБА_1.

В іншій частині в позові відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо відібрання дітей.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська