Провадження № 2/752/633/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 травня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила визнати за нею право користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києва.

В ході розгляду справи, представником позивача надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просила визнати за нею право користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 у Голосіївському районі м. Києва, зазначивши, що земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є однією і тією самою земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила про те, що є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке успадкувала після смерті матері. У користуванні матері позивача перебувала земельна ділянка, площею 0,38 га. Після смерті матері, позивач погодилась, щоб частиною земельної ділянки користувалась її сестра ОСОБА_4, без права будівництва на вказаній земельній ділянці. У 1998 році сестра позивача ОСОБА_4 померла. З вказаного часу позивач постійно, відкрито користується земельною ділянкою, сплачувала земельний податок. Згідно бази даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, код НОМЕР_1, обліковується за померлою ОСОБА_4 Однак, на позивач вказує, що на частині земельної ділянки АДРЕСА_1, знаходиться частина домоволодіння позивача, а саме: сарай та вбиральна, що на технічному паспорті позначені під літерами «Е» та «Ж» відповідно. З проханням надати у користування земельну ділянку АДРЕСА_2, позивач зверталась до Київської міської ради, однак рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки. Позивач вважає, що оскільки останньою набуто право власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці АДРЕСА_2, то в силу ст. 120 ЗК України до позивача має перейти право користування вказаною земельною ділянкою, а оскільки таке право оспорюється та не визнається відповідачами, остання звернулась до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, вказаних у позові.

У судовому засіданні представник відповідача Київської міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що згідно вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Положеннями ст. 118 ЗК України визначено порядок звернення громадян з питання набуття у власність або у користування земельних ділянок, за результатами розгляду якого відповідний орган виконавчої влади або місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність чи користування в межах повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, розглядає клопотання та дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивовану відмову у його наданні. Рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, оскільки розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану м. Києва. Враховуючи, що право власності набувається, а не визнається у судовому порядку та виключним правом щодо надання земельних ділянок у користування у м. Києві наділена Київська міська рада, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

Представник відповідача Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові заперечення, аналогічні за змістом, наданим представником відповідача Київської міської ради у судовому засіданні.

Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, та складається з: житлового будинку, площею 45,7 кв.м., літньої кухні під літерою «Б», льоху під літерою «В», вбиральні під літерою «Г», сарая під літерами «Д» та «Е», вбиральні під літерою «Ж», на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.06.1983 року Першою київською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 12.08.1983 року.

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 221 від 06.02.1998 року, ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,1000 га, для обслуговування жилого будинку та господарських споруд. 23.03.2000 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку.

Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 221 від 06.02.1998 року, ОСОБА_1 передано у постійне користування земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, площею 0,0343, для обслуговування жилого будинку і господарських споруд. 23.03.2000 року ОСОБА_1 видано державний акт на право постійного користування вказаною вище земельною ділянкою.

Відповідно до витягу з бази даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, код ділянки згідно даних бази НОМЕР_1, обліковується за землекористувачем ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 03.08.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва.

З листа Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 03-480/1052 від 19.01.2011 року, вбачається, що за даними автоматизованої системи ПК «Кадастр» зазначена земельна ділянка вільна від капітальної забудови та обліковується за ОСОБА_4 на АДРЕСА_2.

Наведене спростовує твердження позивача щодо наявності належних позивачу на праві приватної власності забудов на частині земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, код ділянки згідно даних бази НОМЕР_1, яка обліковується за ОСОБА_4

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 5 від 08.12.2014 року, станом на 01.01.2013 року у Департаменті земельних ресурсів земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, код якої НОМЕР_1, площею 1159,83 кв.м., обліковується за ОСОБА_4 на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування.

З копії листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вбачається, що згідно Генерального плану розвитку м. Києва, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 року № 370/1804, земельна ділянка на АДРЕСА_1 у Голосіївському районі м. Києві за функціональним призначенням належить до території житлової садибної забудови.

З листа Державного агентства земельних ресурсів України № 9-26-0.2-2538/2-15 від 18.02.2015 року, вбачається, що документи, які посвідчують право власності/користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, Головним управлінням Держкомзему у м. Києві не реєструвались. Відомості про вказану вище земельну ділянку у державному земельному кадастрі відсутні.

Порядок набуття права власності на земельні ділянки комунальної власності в межах м. Києва регулюється Земельним кодексом України, рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 року № 63/9120 «Про Тимчасовий порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в м. Києві» та іншими законодавчими актами.

Частиною 1 ст.116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю, а саме, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст.123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 21 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в м. Києві, громадяни, зацікавлені в одержанні земельної ділянки у межах м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) індивідуального гаражного та дачного будівництва чи ведення садівництва, подають безпосередньо до Київської міської ради клопотання про передачу земельної ділянки у власність, а у разі наміру одержати земельну ділянку для зазначених цілей в оренду - клопотання в довільній формі про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Передача земельних ділянок в оренду або надання їх у постійне користування здійснюється відповідно до рішення Київської міської ради, яке приймається на підставі відповідної документації із землеустрою (с.3 Порядку).

Судом встановлено, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтованою площею 0,12 га у власність для ведення садівництва, рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року № 607/10095 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, орієнтованою площею 0,12 га у власність для ведення садівництва, на підставі того, що місце розташування земельної ділянки не відповідає Генеральному плану м. Києва.

При цьому, суд звертає увагу на ті обставини, що ОСОБА_1 зверталась до Київської міської ради з клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1, натомість в позові ставить питання про визнання за нею права користування земельною ділянкою АДРЕСА_2.

До пояснень представників позивача про те, що земельна ділянка АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_2 є однією і тією самою земельною ділянкою, суд ставиться критично, оскільки такі пояснення ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються доказами, а доказування в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях.

До того ж слід зазначити, що матеріали цивільної справи містять докази, які свідчать про те, що площа земельної ділянки, питання про надання якої у клопотанні перед Київською міською радою порушувала позивач відрізняється від площі земельної ділянки про визнання права користування якою позивач ставить питання у даному позові. Так, згідно змісту рішення Київської міської ради площа земельної ділянки АДРЕСА_1 вказана як орієнтовна та становить 0,12 га, натомість площа земельної ділянки АДРЕСА_3 складає 1159,83 кв.м. (лист земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 5 від 08.12.2014 року).

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного Кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про столицю України місто-герой Київ" місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста, в тому числі, через Київську міську раду.

Положення ч. 1,2 ст. 59 та ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлюють, що місцеві ради здійснюють повноваження власниками комунального майна, зокрема, вирішують питання передачі цього майна в оренду шляхом прийняття нормативних актів у формі рішень.

Також нормами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" закріплена виключна компетенція пленарних засідань сільських, селищних, міських рад стосовно вирішення питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону).

З аналізу вказаних вище норм закону, вбачається, що вирішення питань про передачу землі у власність чи користування є виключним правом ради, як суб'єкта права власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Згідно змісту та вимог ст. ст. 27,31,57,58,59,60,62 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, вимог діючого законодавства, відповідно до якого право користування на земельні ділянки не визнається, а набувається в установленому діючим законодавством порядку і вирішення питань про передачу землі у власність чи користування є виключним правом ради, як суб'єкта права власності на землю, як того вимагають приписи Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 78, 116, 118, 123 Земельного кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» ,ст.ст. 3,10,11,57-60,88,212-215,223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права користування земельною ділянкою, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя