АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності договору у вигляді стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 23 червня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилався на те, що 10 травня 2011 року уклав із відповідачем договір доручення про довірче управління його коштами з боку відповідача, яка є сертифікованим спеціалістом - трейдером міжнародного фінансового ринку. На виконання умов цього договору він передав ОСОБА_2 торговий рахунок № 425653 для управління ним у рамках фінансового ринку "Форекс". Також на підставі акту прийому передачі від 10 травня 2011 року, відповідач прийняла від позивача усю необхідну документацію для управління цим рахунком пароль трейдера, ключі, паролі доступу до вказаного торгівельного рахунку і з 15 травня 2011 року почала здійснювати управління торговим рахунком. Згідно з умовами договору, відповідач, як трейдер, зобовязалася управляти його торговим рахунком з найбільшою користю для нього, як до інвестора, не перевищувати зону потенційного ризику, що є у розмірі 2% від суми начального депозиту. Однак, у порушенням умов договору, вона не тільки перевищила зону потенційного ризику визначену у 2% від суми депозиту, але і через її дії було втрачено його грошові кошти у сумі 11 500 доларів США. Коли ОСОБА_3 стало відомо про те, що ОСОБА_2, керуючи його коштами, перейшла зону ризику і почала втрачати його грошові кошти, 13 липня 2011 року вони уклали додаткову угоду, згідно з умовами якої, строк дії договору від 10 травня 2011 року закінчується 16 серпня 2011 року. Відповідач зобовязалася до цієї дати повернути позивачу усі його грошові кошти 11 500 доларів США, однак, його грошові кошти у вказаній сумі було повністю втрачено відповідачкою 31 серпня 2011 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року його позов до відповідачки про стягнення втрачених грошових коштів задоволено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року вказане рішення скасовано, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом рішення про відмову у задоволені позову стало те, що відповідач не була субєктом підприємницької діяльності, а тому не мала права на прийняття в управління грошових коштів. Цим же судом встановлено, що на підставі вимог ч.2 ст.215, ч.2 ст.1030 ЦК України, договір від 10 травня 2011 року, укладений між ним та відповідачкою, є нікчемним. З тих підстав, що цей договір є нікчемним, вважає за можливе застосувати до нього наслідки недійсності (нікчемності) договору. З урахуванням зазначеного просив визнати договір доручення від 10 травня 2011 року недійсним та стягнути з відповідача, яка не мала права укладати договір, так як не була субєктом підприємницької діяльності, отримані від позивача кошти у сумі 11 500 доларів США, що по курсу Національного банку України в еквіваленті становить 181 299 гривень 80 копійок.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 181 299 грн. 80 коп. та вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року усунуті допущені в рішенні суду описки в прізвищі позивача.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 10 травня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір довірчого управління фінансовими коштами, згідно з яким остання узяла на себе обовязок управляти грошима ОСОБА_3 у сумі 11 500 доларів США за грошову винагороду у розмірі 25% від прибутку, шляхом здійснення торгівельних операцій з купівлі-продажу грошових коштів на ринку "Форекс". У цей же день, на підставі додаткової угоди, ОСОБА_2 зобовязалася забезпечити управління грошима ОСОБА_3 на рівні не менше, ніж 20% прибутку від суми отриманих нею коштів, здійснюючі не менше 30 правочинів щомісяця. Крім того, 13 липня 2011 року сторони уклали додаткову угоду, в якій визначили останній день дії угоди від 10 травня 2011 року - 16 серпня 2011 року; ОСОБА_2 зобовязалася, у випадку утворення, погасити заборгованість, а ОСОБА_3 зобовязався сплатити їй кошти у випадку утворення додаткового прибутку.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року вказане рішення скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Під час розгляду зазначеної справи, судова колегія дійшла до висновку, що оскільки відповідач не була субєктом підприємницької діяльності, а тому не мала права на прийняття в управління грошові кошти, укладений між сторонами договір від 10 травня 2011 року є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Посилання апелянта на те, що відсутні докази приймання відповідачем торгового рахунку позивача з 11 500 доларами США спростовуються матеріалами справи. В якості належного та допустимого доказу, правильно прийнятого судом першої інстанції є акт прийому-передачі від 10 травня 2011 року, який є невідємною частиною вказаного договору, згідно якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 торгівельний рахунок № 425653 на якому знаходяться кошти у сумі 11 500 доларів США та пароль трейдера до договору доручення від 10 травня 2011р., у п.2 якого зазначено, що інвестор (ОСОБА_3А.) передає, а повірений, найменований трейдер (ОСОБА_2В.) приймає 11 500 доларів США.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не має права вимагати від відповідача грошові кошти не спростовують висновки суду, оскільки суперечать п.3.4 договору доручення, яким передбачено, що в разі збиткової торгівлі під час торговельних сесій і як наслідок перевищенням трейдером зони ризику, останній зобов'язаний відшкодувати збиток.

Посилання апелянта на те, що грошовими коштами позивача міг розпорядитися інший трейдер, або сам позивач, не можуть братися до уваги у звязку з тим, що даний довод не підтверджений доказами і є припущеннями відповідача, що є порушенням вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що позивачем не надано доказів як відкриття рахунку так і наявності на ньому грошових коштів не може бути прийнято до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи.

З наданих позивачем доказів, а саме: заявки на ввід грошових коштів від 28 квітня 2011 року, роздруківки з рахунку № 425653, перекладу цього рахунку з англійської на українську, вбачається, що на цьому рахунку знаходилися грошові кошти у сумі 11 500 доларів США. та у період з 28 квітня 2011 року по 09 серпня 2011 року по рахунку відбувався рух грошей. Згідно з розпискою від 01 червня 2011 року, ОСОБА_2 зобовязалася: "… до 10.07.2011 р. виконати наступні умови: розімкнути "замок" і напрацювати 2 - 4 тис. доларів США". Крім того в зазначеній розписці зазначено що баланс складає 11 500 доларів США.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права. Будь яких доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем суду надано не було.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, зібраним доказам дана оцінка, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

ОСОБА_4