Справа № 445/673/14 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/4012/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Монастирецького Д.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів по договору позики,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року визнано укладену між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мирову угоду, згідно якої ОСОБА_4 зобовязується до 30 серпня 2014 року добровільно повернути ОСОБА_3 32 000 (тридцять дві тисячі) доларів США, а ОСОБА_3 погоджується на те, щоб ОСОБА_4 до 30 серпня 2014 року повернула їй кошти. Вирішено питання судових витрат.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що необєктивне дослідження обставин справи призвело до порушення його цивільних прав, як власника майна, що знаходиться у спільній сумісній власності його та відповідача ОСОБА_4, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу, він перебуває у шлюбно-сімейних відносинах із ОСОБА_4 із 28 квітня 1992 року, відтак, разом з ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності володіє усім їхнім майном, в тому числі й тими грошовими коштами, які згідно ухвали суду першої інстанції відповідач із їхнього спільного сімейного бюджету, зобовязана сплатити на користь позивачки. Окрім того, звертає увагу, що ОСОБА_4 уже сплатила позивачу 26 000 доларів США боргу із 32 000, 00 дол. США позичених.

Просить скасувати ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 20 червня 2015 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та розпискою (а.с. 118,121-122), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди та закриваючи провадження у справі районний суд виходив з того, мирова угода направлена на мирне вирішення спору і не суперечить законодавству і сторони з нею погоджуються.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому з урахуванням уточнення просить стягнути з відповідача суму основного боргу 32 000 доларів США.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали мирову угоду, згідно якої ОСОБА_4 зобовязалась до 30 серпня 2014 року повністю повернути ОСОБА_3 гроші в сумі 32 000 доларів США, які вона позичила 22.05.2012 року, а ОСОБА_3 погоджується на те, що ОСОБА_4 до 30 серпня 2014 року поверне їй 32 000 доларів США. Наслідки передбачені ч.3 ст. 206 ЦПК України їм розяснено. (а.с. 17)

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_4 уже сплатила позивачу 26 000 доларів США боргу із 32 000, 00 дол. США позичених, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені належними доказами.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі, що оскаржуваною ухвалою порушено його цивільні права, як власника майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки мировою угодою укладеною 20 червня 2014 року не передбачено передачу майна, а зазначено лише про передачу грошових коштів в сумі 32 000 доларів США.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Окрім того, в силу вимог ч.6 ст. 154 ЦПК України колегія суддів вважає, що слід скасувати заходи забезпечення позову накладені згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року.

Частиною 6 ст. 154 ЦПК України передбачено, що якщо у задоволенні позову відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року постановлено з дотриманням норм процесуального закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Д.І. Монастирецький

ОСОБА_5