№ 308/1914/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Вайда Я.П.,

за участю

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1М звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів , що стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 350 гривень щомісячно до його повноліття, але неменше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитни відповідного віку та стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28.11.2008 р. з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. (триста п'ятдесят) гривень щомісячно, до його повноліття, починаючи із 22.07.2008 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час відповідач є приватним підприємцем, та отримує мінливі доходи. Оскільки коштів, які надсилаються, недостатньо для належного утримання дитини, її матеріальне становище вкрай тяжке, вона є безробітньою, ТзОВ Сонеко припинило свою діяльність, проживає із матірю яка є пенсіонеркою, просила суд змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно із урахуванням індексації.

Крім того, позивач зазначає що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням дитини, а саме: придбаває йому необхідні речі, сплачує за відвідування занять у Закарпатському обласному молодіжному товаристві сиріт Доля з вивчення іноземної мови, з метою оздоровлення та розвитку фізичних здібностей влітку 2013 року оплатила вартість путівки у морський літній табір Молода Гвардія м. Одеса, купує ліки, сплачує за відвідування секції з плавання, відвідування яких необхідне за рекомендацією лікаря, самостійно забезпечує сина всім необхідним для життя - від їжі до оздоровлення. Із посиланням на положення ст.ст. 184, 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача: ? частину вартості навчання в сумі 50,00 гривень щомісячно як додаткових витрат на дитину, що пов'язані з обставинами розвитку сина, а саме його навчанням, на період відвідування занять; ? частину вартості тренування в сумі 148,00 гривень щомісячно ,як додаткових витрат на дитину, що пов'язані з обставинами лікування сина, на період тренування; ? вартості путівки в сумі 669,00 гривень ,як додаткових витрат на дитину, що пов'язані з обставинами оздоровлення та розвитком фізичних здібностей сина.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Додатково пояснила, що понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її навчанням, лікуванням, оздоровленням і у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідач зобов'язаний відшкодувати їй половину витрачених нею коштів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. 14.04.2015 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові заперечення, згідно яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що він одружився вдруге і від даного шлюбу у нього народилася дитина. Вказує на те, що він утримує і піклується про свою дитину від першого шлюбу в достатньому обсязі, а вимоги про стягнення з нього додаткових витрат вважає безпідставними.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2007 року (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 14).

Як встановлено судом , відповідно до рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28.11.2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно до його повноліття, але неменше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитни відповідного віку. ( а.с. 11-12)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 уклав новий шлюб з ОСОБА_5, який було зареєстровано 26.07.2008 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 376. /а.с.47/

Від цього шлюбу у відповідача народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження , копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с.48/

З довідки ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області № 2053/10/07-01-10 від 14.05.2015 року вбачається, що суми виплачених доходів гр-ну ОСОБА_2 за 2014 рік становить 0,00 грн. ( а.с. 62)

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Ужгородському МЦЗ з 14.01.2015 року, що стверджується довідкою Ужгородського МЦЗ № 156 від 30.01.2015 року ( а.с. 15)

Правовідносини між сторонами випливають, зокрема із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_6 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин.

У ч.1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення/зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я особи з якої стягуються аліменти або особи, яка отримує аліменти та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На думку суду, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, отримувача аліментів та неповнолітньої дитини, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

До цього зводяться також правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 143 цс13 від 05.02.2014 року.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

В свою чергу, позивачем доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини , змінилося її матеріальне становище, вона не працює, проте є працездатною.

В той же час позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт значного покращення матеріального становища платника аліментів .

Разом з тим, суд вважає доведеним той факт, що у відповідача, платника аліментів , змінився сімейний стан, зокрема він вдруге одружився і від даного шлюбу у нього народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що в свою чергу не дає підстави для збільшення розміру аліментів.

Беручи до уваги встановлені обставини та відповідні ним правовідносини , суд не вбачає правових підстав для збільшення розміру аліментних зобов'язань ОСОБА_2, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині зміни розміру аліментів та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно із урахуванням індексації на утримання дитини слід відмовити, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на неповнолітню дитину, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути ? частину оплати за навчання сина англійської мови, ? частину оплати витрат на лікування тренування, ? вартості витрат на оздоровлення (оплата за путівку для сина до морського літнього табіру Молода Гвардія м. Одеса) .

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із позовом позивачка просить суд стягнути з відповідача витрати на оздоровлення дитини, які складаються з ? суми вартості путівки у морський літній табір Молода Гвардія м. Одеса загальною вартістю 1337,99 грн., на підтвердження чого позивачка надала суду копію платіжного доручення № 221 від 17.05.2013 року (а.с. 25).

Однак, суд не вбачає можливості стягнення з відповідача половини цих коштів, як додаткових витрат на дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні показання на проведення відповідного оздоровлення дитини, тим більше необхідності оздоровлення саме у морському літньому таборі Молода Гвардія м. Одеса .

Крім того, з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 221 від 17.05.2013 року вбачається, що в графі платник зазначено ФОП ОСОБА_7 , призначення платежу оплата за путівку у літньому таборі Молода Гвардія . Оцінюючи надане платіжне доручення як доказ понесених позивачкою витрат на оздоровлення дитини, суд приходить до висновку, що зазначені докази не підтверджують належним чином дійсне здійснення таких витрат позивачкою, оскільки у графі платник платіжного доручення № 221 від 17.05.2013 року зазначено ФОП ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_3 відвідував заняття в Центрі розвитку Доля по навчанню англійської мови (а.с. 22)

На підтвердження понесених витрат на розвиток здібностей дитини, позивачка надала суду копії квитанцій на загальну суму 475,00 грн. (а.с.23,24,42,43,66).

Оцінюючи надані докази понесених позивачкою витрат на розвиток здібностей дитини, суд вважає їх належними та допустимими , такими що підтверджують дійсне здійснення таких витрат позивачкою. У квитанціях зазначено найменування послуги. Половина вартості витрат розрахована судом і становить 237,50 грн., які підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину пов'язані з розвитком здібностей дитини .Вирішуючи вимогу позивача про стягнення додаткових витрат на період відвідування занять , суд не вбачає підстав для фінансування додаткових витрат на дитину наперед, а вважає за необхідне стягнути їх з відповідача після їх фактичного понесення позивачем. Суд не може передбачити «наявність» чи відсутність підстав у майбутньому для фінансування додаткових витрат на дитину наперед на період відвідування занять, оскільки дитина в будь який момент може припинити відвідування занять, а також з огляду на те, що судовому захисту (із загальної теорії права) підлягають лише порушені (оспорювані) права, свободи чи інтереси.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на лікування дитини, які складаються з ? суми вартості тренування в сумі 148,00 гривень, щомісячно, на підтвердження проходження якого суду надані відповідні квитанції на загальну суму 716,00 грн., суд приходить до висновку, що вказані тренування , можуть розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України.

Зокрема, згідно направлення лікаря ОСОБА_8 у реабілітаційне відділення дитини ОСОБА_3 від 26.01.2015 року, у неповнолітнього встановлено діагноз Сколеотична осанка, воронкообразна диформація грудної клітки та рекомендовано, зокрема гідротерапію.

Оцінюючи надані квитанції як докази понесених позивачкою витрат на лікування дитини, суд приходить до висновку, що зазначені докази підтверджують належним чином дійсне здійснення таких витрат позивачкою.

Зважаючи на викладене , суд вбачає можливість стягнення з відповідача половини цих коштів, як додаткових витрат на дитину, оскільки в матеріалах справи наявні медичні показання на проведення лікування неповнолітнього зокрема, гідротерапією. Половина вартості витрат розрахована судом і становить 358,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину пов'язані з її лікуванням.

Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат понесених нею на дитину для її лікування, а саме придбання ліків, суд виходить з наступного.

На підтвердження своїх вимог у цій частині позивачка надала суду аптекарський чек та розрахункові квитанції (а.с.68).

Вивчивши зміст зазначених чеків та розрахункових квитанцій , суд приходить до висновку, що зазначені докази не підтверджують належним чином дійсне здійснення таких витрат понесених позивачкою на дитину для її лікування з огляду на наступне.

Необхідність придбання ліків зазначених у аптекарському чеку та розрахункових квитанціях не підтверджується жодною медичною документацією, а тому відсутні підстави розцінювати їх придбання , як додаткові витрати понесені позивачем на дитину для її лікування.

Крім того, оцінюючи надані позивачем розрахункові квитанції як докази понесених позивачкою витрат на придбання ліків для дитини, суд вважає за необхідне зазначити, що квитанції не містять відтиску печатки господарюючого суб'єкта, достеменно встановити де саме були придбані ліки неможливо. Крім того, у квитанціях міститься лише підпис невідомої особи , яка провела розрахунок, а тому суд не може визнати вказані докази як належні та допустимі .

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Оскільки позов про стягнення аліментів судовим збором не оплачується, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 174, 209, 212-218, 224-226 ЦПК України , ст.ст. 160, 185, 197, 273 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2, додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат повязаних з його лікуванням у розмірі 358,00 (триста п'ятдесят вісім) грн. та витрат пов'язаних з розвитком здібностей дитини в розмірі 237,50 (двісті тридцять сім гривень, 50 коп.) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9