Справа № 310/3471/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виписку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виписку в якому зазначив, що кімната НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 є його приватною власністю на підставі договору купівлі-продажу частини гуртожитку від 19.08.2014 року, який укладено між ним та ОСОБА_5. Його право власності зареєстровано в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно 19.08.2014 року. Після придбання кімнати за вказаною адресою була прописана його дружина ОСОБА_6. У Бердянському міському відділі державної міграційної служби України в Запорізькій області йому стало відомо, що в спірній кімнаті також зареєстровані відповідачі без жодних правових підстав. Фактично вони проживають в кімнаті НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 і жодного відношення до їх кімнати не мають. Він неодноразово вимагав від відповідачів перепрописатися по фактичному місцю проживання, але вони в добровільному порядку виписуватися не бажають. Просив виписати відповідачів із кімнати НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 та стягнути з них судові витрати.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, оскільки вони проживають та зареєстровані в кімнаті НОМЕР_1, а не в кімнаті позивача. Просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась без поважних причин.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

За договором купівлі-продажу від 19.08.2014 року ОСОБА_1 купив у ОСОБА_5 3/20 частки гуртожитку по АДРЕСА_1. За договором відчужується кімната НОМЕР_1. (а.с.6-7). Право власності на нерухоме майно зареєстровано за позивачем згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9).

Згідно виписки з реєстраційних карток ОК «РТС» ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані в АДРЕСА_1, НОМЕР_1, а фактично проживають по АДРЕСА_1, НОМЕР_2 (а.с.5). Реєстрація відповідачів по АДРЕСА_1 також підтверджується повідомленням Бердянського МВ УДМС у Запорізькій області (а.с.21-23).

Звертаючись з позовом до суду позивач оспорював прописку відповідачів у належній йому нерухомості, але такі вимоги суперечить діючому законодавству, оскільки інститут прописки на теперішній час ліквідовано.

Так, пунктом 4. 1 «Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 700 від 10.10.1994 року паспортна служба відповідно до покладених на неї завдань організовувала роботу, пов'язану із документуванням населення, пропискою, випискою, реєстрацією та обліком громадян за місцем їх проживання, здійснює контроль за виконанням громадянами і посадовими особами правил паспортної системи.

Рішенням Конституційного Суду N 15-рп/2001 від 14.11.2001 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання. Положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700, що визнано неконституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Постановою КМУ №35 від 16.01.2003 року затверджено «Тимчасовий порядок реєстрації фізичних осіб за місцем проживання», яким визначено механізм реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання, функції органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції забезпечують реалізацію цього механізму. Цією постановою встановлено, що фізичні особи, місце проживання яких на момент набрання чинності цією постановою підтверджується пропискою, вважаються такими, що зареєстровані за місцем проживання.

ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. У прикінцевих положеннях цього Закону закріплено, що місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Із пояснень осіб, які беруть участь у справі та наданих ними доказів встановлено, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу користування жилим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_1.

За таких обставин, право або інтерес позивача може бути захищено тільки у спосіб, встановлений ст. 16 ЦК України та нормами ЖК України.

Разом з тим ст. 16 ЦК не міститься такого способу захисту порушеного права як виписка із кімнати.

Крім того, статтею 15 ЦПК України передбачено право особи на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення або оспорювання, але суду не надано жодного доказу, який би підтверджував порушення відповідачами прав позивача.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянину надається право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Закон визначає, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також в містах Києві та Севастополі.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як самостійний спосіб захисту порушеного права за змістом ст. 16 ЦК України вимога про зняття з реєстрації або про виписку не підлягає застосуванню, оскільки зняття з реєстрації нерозривно пов'язане з правом на житло і залежить від вирішення питання про житлові права сторін, які регулюються нормами ЖК України та ЦК України. І тільки після вирішення житлових прав зняття з реєстрації підлягає вирішенню в адміністративному порядку органом, що передбачений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не відноситься до повноважень суду.

З огляду на викладене, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме - виписка відповідачів зі спірного житлового приміщення, за ст. ст. 16 ЦК України не підлягає застосуванню і підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 15, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 3, 4, 16 ЦК України, «Положенням про паспортну службу органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 700 від 10.10.1994 року, Рішенням Конституційного Суду N 15-рп/2001 від 14.11.2001, «Тимчасовим порядком реєстрації фізичних осіб за місцем проживання», затвердженого постановою КМУ №35 від 16.01.2003 року, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя