АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/2288/14-ц Номер провадження 22-ц/786/675/15Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року

за матеріалами позову ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства в Полтавській області, ОСОБА_3, третя особа - Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області про визнання відмови незаконною, визнання недійсними договорів оренди землі, визнання незаконними наказів.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилаючись на переважне право одержання в користування для ведення фермерського господарства земельних ділянок загальною площею 97,32 га із земель сільськогосподарського призначення, що знаходяться за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, просив визнати недійсними накази Головного управління Держземагентства в Полтавській області про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою від 04.02.2014 року та накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду від 26.02.2014 р., на підставі яких спірні земельні ділянки надано у користування ОСОБА_3 Просив також визнати недійсними укладені між Головним управлінням Держземагентства в Полтавській області та ОСОБА_3 договори оренди землі від 03.03.2014 р., та визнати незаконною відмову Головного управління Держземагентства в Полтавській області від 19.03.2014 р. в затвердженні документації із землеустрою та передачі йому (ОСОБА_2) в користування спірних земельних ділянок та зобов'язати першого відповідача повторно розглянути його клопотання щодо передачі у користування земельних ділянок кадастрові номери: :00:043:0300 площею 43,2500 га, :00:026:0301 площею 2,4608 га, :00:020:0300 площею 10,5500 га., :00:022:0300 площею 6,8300 га, :00:049:0303 площею 5,2000 га, :00:033:0300 площею 11,4000 га, :00:026:0300 площею 1,8900 га, :00:015:0300 площею 11,0000 га з урахуванням висновків суду, прийнятих за результатами розгляду цього позову.

Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху та надано позивачеві строк для виконання вимог п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 119 ЦПК України та сплати судового збору за всіма позовними вимогами.

Ухвалою цього ж судді від 14 січня 2015 року у відкритті провадження в справі відмовлено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив позивач, який посилаючись в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 14.01.2015 р. про відмову у відкритті провадження і постановити нову ухвалу про відкриття провадження у даній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо допущені судом порушення норм матеріального чи процесуального права призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з суб'єктного складу сторін та вважав, що позов щодо рішень, дій чи бездіяльності Головного управління Держземагентства в Полтавській області має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Крім того, ОСОБА_3 отримав земельні ділянки для ведення фермерського господарства, тобто зайняття підприємницькою діяльністю, позивач ОСОБА_2 не є стороною спірних договорів оренди землі та є неналежною стороною у спорі про визнання договорів недійсними.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Право вибору предмету та підстав позову належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України).

Виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Отже, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції.

Таким чином, вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд першої інстанції мав з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Як вбачається із змісту заявлених позовних вимог, предметом судового спору є право на оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, тобто право цивільне, яке регулюється нормами земельного законодавства.

Обґрунтовуючи своє право на спірні земельні ділянки, позивач ОСОБА_2 посилається на надання йому, як фізичній особі, розпорядженням голови Зіньківської районної державної адміністрації від 24.10.2011 р. № 579 (зі змінами, внесеними розпорядженням від 27.12.2012 р. № 737) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що передається в користування для ведення фермерського господарства площею 97,32 га із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі, на території Тарасівської сільської ради, за межами населених пунктів.

Згідно роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 2 від 19.03.2010 р.) земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках,

передбачених законодавством, розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Отже, наявність спору про право цивільне та статус позивача, як фізичної особи, не давали суду підстав для висновку про належність справи до юрисдикції інших судів.

Незважаючи на те що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкування одного учасника відносин іншому а отже, суб'єкт владних повноважень - Головне управління Держземагенства в Полтавській області владних управлінських функцій не здійснювало.

Реалізуючи право розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених Земельним кодексом України (ст. 15-1), Положенням про Головне управління Держземагентства в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 р. № 258, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за № 852/21164 (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства № 40 від 25.01.2013 р.), територіальний орган Державного агентства земельних ресурсів України відповідно до ст. 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним учасником земельних відносин.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який дійшов неправильного висновку щодо непідвідомчості даного спору цивільній юрисдикції, у зв'язку із чим, помилково відмовив у відкритті провадження у справі.

Разом з тим, залишаючи позов ОСОБА_2 без руху та надаючи час для усунення виявлених недоліків, місцевий суд не пересвідчився чи виконані позивачем вимоги ст. 119 ЦПК України, адже, матеріали позовної заяви не містять доказів, що підтверджують сплату позивачем судового збору окремо з кожної із заявлених самостійних позовних вимог (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі з урахуванням вимог ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, ст.ст. 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 14 січня 2015 року скасувати.

Матеріали за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенства у Полтавській області, ОСОБА_3 про визнання відмови незаконною, визнання недійсними договорів оренди землі, визнання незаконними наказів повернути до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий підпис

Судді підписи

З оригіналом згідно. Суддя