АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2505/15 Головуючий 1 інст. - Грінчук О.П.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Карімової Л.В., Пшенічної Л.В.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2015 року за по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних і неустойки, -

встановила:

У грудні 2013 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_3 проценти за користування позикою та 3% річних за період з 06 квітня 2011 року до 15 листопада 2013 року в сумі, еквівалентної 12955 доларів США за курсом НБУ на час ухвалення рішення і неустойки за прострочення виконання зобов'язання за той же період у розмірі 1431000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики за яким відповідач отримав 46870 доларів США які зобов'язався повернути на пізніше 17.12.2010 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позики представник ОСОБА_1 звернувся до суду 05 травня 2011 року. При цьому просив стягнути з відповідача суму позики, проценти за користування кредитом, 3% річних та неустойку за період до 06.04.2011 року.

Нарахування після 06.04.2011 року просив стягнути з цим позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга містить посилання на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв'язку пропуском позовної давності.

Суд необґрунтовано виходив з недопустимості застосування одночасно ст. 1048 та ч. 2 ст. 625 ЦК України і відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування позикою та 3% річних за прострочення зобов'язання.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив одночасно застосувати положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Договір позики, укладений між сторонами, передбачає, що позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) у розмірі 1500 грн. за кожен день прострочення, що суперечить правилам ст. 549 ЦК України згідно якої неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

До того ж суд застосував до вимог про стягнення неустойки позовну давність.

Однак повністю з таким висновком погодитись не можна.

Договором укладеним між сторонами не встановлений розмір процентів.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2011 року представник ОСОБА_1 звертався до суду з вимогами, що ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі позики.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 січня 2014 року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 березня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 і стягнуті між іншим проценти за користування позикою та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за період до 06 квітня 2011 року.

На час звернення до суду з позовом по справі, яка розглядається боргове зобов'язання відповідачем не виконане.

Таким чином у позивача було передбачене законом право звернутись до суду з вимогами про стягнення процентів за користування позикою та 3 % річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за наступний час невиконання цих зобов'язань боржником.

Оскільки правова природа процентів нарахування яких передбачена ст.ст. 1048 та 625 ЦК України різна застосування зазначених норм одночасно можливе у разі несвоєчасного виконання боржником зобов'язання.

Розрахунок відсотків за користування позикою зроблено позивачем виходячи з облікової ставки НБУ у загальному розмірі 9280 доларів США.

При цьому за період з 06.04.2011 року до 10.06.2013 року тобто період у 796 днів облікова ставка НБУ складала 07,75, до дорівнює 7921 доларів США: за період з 10.06.2013 року до 13.08.2013 року - 07,00, що складає 575 доларів США; за період з 13.08.2013 року до 15.11.2013 року 06,50, що складає 784 днів.

Такий розрахунок відповідає вимогам закону, а тому може бути прийнятий судом.

Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов'язання у 954 дні і сумі заборгованості 46870 доларів США, що також не суперечить вимогам закону.

На час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції офіційний курс гривні щодо долару США складає 21,102444. Отже 9280 доларів США х 21,102444 грн./ 1 долар США = 195830, 68 грн., 3675 доларів США х 21,102444 грн./1 долар США = 77551, 48 грн. 195830, 68 грн. + 77551,48 грн. = 273382,16 грн.

Висновок суду першої інстанції про те, що визначення договором позики, укладеним між сторонами, пені (штрафу) за несвоєчасне виконання зобов'язань у твердій грошовій сумі суперечить приписам ст. 549 ЦК України не можна вважати обґрунтованим з урахуванням правил ч. 1 ст. 6 ЦК України згідно якої сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

Таким чином визначення сторонами розміру штрафу (пені) у грошовій сумі не можна вважати умовою, що суперечить вимогам закону.

Разом з тим судом обґрунтовано застосовано до цих вимог позовну давність за заявою відповідача.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Договір позики укладеного сторонами на строк до 17 грудня 2010 року.

Таким чином строк позовної давності для позикодавця у разі невиконання позичальником зобов'язань за договором починається саме з цієї дати.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 вже звертався до суду у травні 2011 року позовна давність для нього переривалась згідно правил ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Проте на час звернення до суду з вимогами, що є предметом розгляду позовна давність в один рік сплила.

Враховуючи зазначене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

До того ж з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції необхідно виключити посилання на недопустимість нарахування неустойки у грошовій сумі за кожен день прострочення з тих підстав, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки фактично з двох підстав, що суперечить вимогам процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2015 року змінити скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування позикою та трьох відсотків річних.

Ці вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий № НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла за період з 06 квітня 2011 року до 15 листопада 2013 року в сумі 273382,16 грн. та судовий збір в сумі 3441,00 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: