У х в а л а

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Зарічненської селищної ради Рівненської області, ОСОБА_6, відділу Держземагенства у Зарічненському районі Рівненської області, реєстраційної служби Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області про визнання недійсними рішень і договору оренди, скасування відомостей, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року касаційну скаргу відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частини першої статті 29 та частини першої статті 30 ЗК України 1990 року.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року та від 9 квітня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивачем не підтверджено право власності чи користування спірною земельною ділянкою, та не доведено, що вона була безпідставно вилучена у нього селищною радою.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2011 року суд касаційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень сесії міської ради, її виконавчого комітету, державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки надання у користування земельної ділянки, що перебуває у користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації суперечило вимогам статті 19 ЗК України 1990 року та частини п'ятої статті 116 ЗК України 2001 року;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що відповідно до статті 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруди разом із цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 ЗК України 1990 року, і право власності або право користування земельною ділянкою. Однак суд першої інстанції не з`ясував чи вирішувалось питання переходу права власності на спірну земельну ділянку в порядку статті 30 ЗК України 1990 року.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які викладені в заяві, не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1 статті 355 ЦПК України, для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Зарічненської селищної ради Рівненської області, ОСОБА_6, відділу Держземагенства у Зарічненському районі Рівненської області, реєстраційної служби Зарічненського районного управління юстиції Рівненської області про визнання недійсними рішень та договору оренди, скасування відомостей, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк
Ю.Л. Сенін
В.М. Сімоненко