Справа № 755/8112/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"30" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі Фузік Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми позики, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договорами позики в розмірі 60377,00 грн., пені у розмірі 3168,58 грн., 3% річних у розмірі 158,80 грн., а всього 63704,38 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 637,05 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 02.03.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики в сумі 2000,00 Євро, що на день укладення договору становить 60377,00 грн., які він зобов'язався повернути до 16.03.2015 року, що підтверджується розпискою від 02.03.2015 року, яка написана власноручно відповідачем. На звернення з вимогою щодо повернення суми боргу відповідач не відповів, борг не повернув, що змусило його звернутися до суду з позовом. Крім того, зазначив, що оскільки відповідач добровільно не бажає повернути борг, то повинен сплатити йому 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання та пеню за прострочення сплати боргу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити та винести рішення в заочному провадженні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 02.03.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики в сумі 2000,00 Євро, що станом на 02.03.2015 року становить 60377,00 грн., що підтверджується розпискою від 02.03.2015 року, яка написана власноручно відповідачем, яку відповідач зобов'язався повернути до 16.03.2015 року без сплати відсотків за його користування. (а.с. 7)

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За згодою сторін в договорі позики може бути визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті. У цьому випадку, сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлено договором або законом.

Якщо в договорі не встановлений строк повернення позики, то позичальник повинен повернути гроші або речі протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги позикодавцем (ст. 1049 ЦК України).

Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому термін повернення коштів визначеного в розписці від 02.03.2015 року минув, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики в розмірі 60377,00 грн., оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту розписки, підписаної позичальником, на підставі якої доказується факт укладення договору позики і його умов, при цьому відповідач не заперечував факту укладення чи умов договору, заперечень проти позову не надавав.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу всієї суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за 32 дня прострочення виконання зобов'язання, що становить 158,80 грн. (60377,00 грн. х 3% х 32 /365/100)

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обов'язки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору.

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Позивач звертаючись з позовною вимогою щодо стягнення з відповідача пені за прострочення сплати боргу за договором позики у розмірі 3168,58 грн. посилався на ст. 611 ЦК України, за якою визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

А тому, суд не може погодитися з такими вимогами позивача, зважаючи на те, що право сторін на укладення договору позику та визначення його умов являє зміст договору позики, укладеного між сторонами по справі з яким вони погодилися, та який в даному випадку, не передбачає сплати пені за порушення виконання зобов'язання, за таких обставин передбачене в статті 611ЦК України право сторін на отримання неустойки у разі порушення зобов'язання слід розуміти як наслідки невиконання договірних зобов'язань які виникли між кредитором та боржником за договірними зобов'язаннями.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за прострочення сплати богу у розмірі 3168,58 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 60377,00 грн., 3% річних у розмірі 158,80 грн., а всього 60535,80 грн.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 605,35 грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 536, 552, 625, 627, 628, 638, 632, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 84, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226, 232-233, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60535,80 грн. суми боргу, судовий збір у розмірі 605,35 грн., а всього загальною сумою 61141 (шістдесят одну тисячу сто сорок одну) грн. 15 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: