Справа № 161/3069/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1034/15 Категорія: 26 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров"я на роботі, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на роботі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працюючи начальником управління Пенсійного фонду України у Ковельському районі з 04 січня 1993 року по 10 червня 2010 року, під час виконання службових обов»язків 02 листопада 2005 року була травмована в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що стверджується актом про нещасний випадок на підприємстві, повязаний з виробництвом № 1 від 26 грудня 2005 року. 30 березня 2007 року їй було встановлено 25% втрати працездатності, з 1 жовтня 2007 року встановлено III групу інвалідності та 50% втрати працездатності, з 15 липня 2010 року II групу інвалідності та 70% втрати працездатності а станом на 01 серпня 2014 року їй встановлено 2 групу інвалідності та 70% втрати працездатності довічно. Внаслідок отриманого ушкодження здоров»я вона постійно проходить амбулаторне та стаціонарне лікування. Заподіяна шкода полягає не тільки у фізичному болю та моральних стражданнях, які вона зазнала безпосередньо під час травмування та котрі вона переносить і по теперішній час, а необхідністю проходження тривалого курсу лікування, перенесення численних медичних процедур, морального усвідомлення безповоротної втрати здоровя. У звязку з погіршенням стану здоровя вимушена звільнитись з роботи, зменшились її доходи, оскільки зарплата була її єдиним джерелом для існування, впродовж 2010-2015 років була змушена змінити декілька робіт, оскільки не могла виконувати покладені на неї обовязки. Шкоду здоровю вона отримала внаслідок виробничої травми, а тому вважає її заподіяною з вини відповідача. Просила суд, стягнути з відповідача в її користь 500 000 грн. компенсації на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на роботі відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішення позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права зазначає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідають встановленим обставинам справи. Просить скасувати оскаржуване нею судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечила апеляційну скаргу, вказує що судом першої інстанції були повністю з»ясовані усі обставини справи тому рішення є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у поданій до суду позовній заяві зазначено, що моральна шкода завдана з вини відповідача, головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. При цьому в розпорядження суду надано акт № 1 про нещасний випадок на підприємстві, повязаний з виробництвом від 26 грудня 2005 року, де зазначено, що позивач ОСОБА_2 працювала начальником управління Пенсійного фонду України в Ковельському районі. 02 грудня 2005 року під час перебування у відрядженні сталася дорожньо-транспортна пригода, причиною якої було порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3, який керував транспортним засобом належним управлінню Пенсійного фонду України у Турійському районі.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з ч.1, п. 1, ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крім, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку .

Судом встановлено, що згідно з акту № 1 про нещасний випадок на підприємстві, повязаний з виробництвом від 26 грудня 2005 року та акту спеціального розслідування від 21 грудня 2005 року (а.с. 25-29), дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок порушення Правил дорожнього руху України, розділ 2, п. 2.3., водієм ОСОБА_3М, який є працівником управління Пенсійного фонду України в Турійському районі.

Автомобіль ИЖ-2717-90 вантажопасажирський, номер кузова ХТК 2788, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Турійському районі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 402029.

Враховуючи вищезазначені норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки вимоги позивача до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок нещасного випадку на роботі, є безпідставними оскільки останній не є належним відповідачем по справі, а судом першої інстанції відповідно до ст.33 ЦПК України за клопотанням позивача не вирішувалося питання про заміну неналежного відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача, якими може бути особа з вини якої завдано таку шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що заподіяння шкоди позивачу мало місце внаслідок порушення відповідачем норм законодавства про охорону праці і що саме юридична особа, з якою вона перебувала у трудових відносинах, має відшкодовувати шкоду, завдану ушкодженням здоров»я при виконанні трудових обов»язків, є власним тлумаченням встановлених обставин справи, вимог законодавства, які були предметом дослідження суду першої інстанції і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно зясовано обставини, що мають значення для справи, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314,315,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :