справа №489/3008/15-ц
номер провадження 2/489/1725/15
Рішення Іменем України

25 червня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про зняття заборони відчуження

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, після уточнення якого просила зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, накладеного ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2001 та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 13.07.2006 № 3459704.

У обґрунтування позову вказала, що згідно з рішенням суду від 03.03.2015 є власником ? частки вказаної квартири. У квітні 2015 звернулася до нотаріальної контори для укладення договору дарування та дізналася, що ухвалою суду від 07.05.2001 на квартиру накладено арешт по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до неї про стягнення грошової суми. Після ознайомлення із справою, зясувалося про відсутність ухвали про накладення арешту на нерухоме майно, однак у справі є ухвала від 07.05.2001 про накладення арешту на завдаток в сумі 8175,00 грн.

Так як, накладений арешт обмежує право позивача та судом не виносився вона просить зняти заборону відчуження квартири.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

Представник нотаріальної контори в задоволенні вимог до нотаріальної контори просила відмовити, так як арешт на нерухоме майно накладено у відповідності до закону на підставі ухвали суду.

Інші відповідачі в судове засідання не заявилися, заперечень до суду не надали, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.03.2015 визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Як пояснила представник позивача, при зверненні до нотаріальної контори для укладення договору дарування позивачу повідомили про арешт накладений на квартиру ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07.05.2001, винесеною в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (прізвище позивача на час розгляду спору) про стягнення боргу, яка вирішена рішенням суду від 10.07.2001 по справі № 2-1230/2001, ухваленим головуючим суддею Димитровим В.І.

Після ознайомлення із справою представник позивача встановила, що наведена ухвала судом не виносилася, в матеріалах справи є інша ухвала від тієї ж дати (07.05.2001) про накладення арешту на завдаток в сумі 8175,00 грн., за підписом судді Димитрова В.І.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна підставою обтяження за реєстраційним номером 3459704 вказано: «ухвала, 3208, 08.05.2001, Народний суд Ленінського району, Димитров»; тип обтяження арешт (архівний).

Із наданих представником нотаріальної контори письмових доказів вбачається, що на виконання до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори за супровідним листом судді Ленінського районного суду м.Миколаєва Димитрова В.І. від 08.05.2001 № 3208 надійшла ухвала суду від 07.05.2001 про накладення арешту на нерухоме майно.

Таким чином, має місце накладення арешту на нерухоме майно ухвалою суду від 07.05.2010, яка відсутня в матеріалах цивільної справи.

Із пояснень представника нотаріальної контори встановлено, що нотаріус позбавлений можливості арешт силу чинного законодавства.

За правилами частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення за рішенням суду.

У даному випадку, обтяження та їх скасування врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак арешт накладений за недійсною ухвалою суду підлягає зняттю реєстраційною службою на підставі рішення суду, що передбачено частиною другою статті 19 наведеного Закону.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми матеріального права позов в частині визначеного позивачем способу захисту порушеного права підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, при виконанні ухвали суду про арешт квартири та внесенні відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна нотаріальна контора діяла у межах повноважень, визначених законом. Тому, нотаріальна контора, яка не є заінтересованою особою в спорі, є належним відповідачем у справі.

Реєстраційна служба права позивача також не порушувала, а внесення цим публічним органом відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на підставі судового рішення є обовязком, передбаченим законом.

У звязку із цим, понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60-62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2001 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 13.07.2006 № 3459704.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 30.06.2015.