Справа № 184/3529/13-ц
Номер провадження 2/184/2/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді Горбенко Н.В.,

при секретарі Попівніч Н.І.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 В,Г.,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеною заявою і просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 6500грн. та 1000грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, а всього на загальну суму 7500грн., а також судові витрати по справі.

26.05.2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги та подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 6500грн. грошових коштів за договором позики, 2573грн. індекс інфляції за весь час прострочення з 04.03.2011 р. по 17.04.2015 року, 780грн. три проценти річних від простроченої суми, а всього 9853грн. В частині відшкодування моральної шкоди просить прийняти відмову від позову. Крім того просить стягнути судові витрати в сумі 4972,80 грн., що складається з судового збору та проведеної судово-почеркознавчої експертизи.

В останнє судове засідання позивач не зявився з поважної причини та уповноважив свого представника адвоката ОСОБА_2 закінчити розгляд справи в суді без його присутності.

В судовому засіданні позивач пояснив, що в 2011 році відповідач ОСОБА_3 працював у нього на підприємстві в якості водія вантажного автотранспорту. В процесі експлуатації автотранспорту ОСОБА_3 допустив ДТП, в результаті якої транспортний засіб був пошкоджений, а йому, ОСОБА_1, була спричинена матеріальна шкода на суму 6500 грн. Він вимагав від відповідача відремонтувати за свій рахунок транспортний засіб, або сплатити йому в рахунок відшкодування шкоди вказану суму грошей. Але в зв'язку з тим, що у відповідача не було грошей, він позичив ОСОБА_3 6500 грн. для ремонту і відновлення пошкодженого автотранспорту. В обгрунтування позовних вимог посилається також на боргову розписку та висновки судово-почеркознавчо-технічної експертизи, що знаходиться в матеріалах справи.

На поставленні в судовому засіданні питання про те: де, коли безпосередньо та при яких обставинах він передавав гроші відповідачу, позивач відповів, що не пам'ятає, гроші він давав частинами 4500 грн. та 2000 грн. для ремонту пошкодженого транспорту по мірі того, як спеціаліст з ремонту автомобіля називав йому суму грошей, необхідну для ремонту. Підтвердив в судовому засіданні, що в день складання відповідачем розписки, яка знаходиться у справі, тобто 27.02.2011 року, він грошей не позичав і не віддавав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, також підтвердив факт перебування з позивачем в трудових відносинах, і що спір між ними виник саме в зв'язку з пошкодженням майна позивача, але відбулося це не з його вини.

Крім того, ОСОБА_1 безпідставно пред'являв до нього претензії щодо недостачі палива і вимагав відшкодування вартості цього палива. Пояснив, що він перебував в трудових відносинах з позивачем і працював водієм вантажного автомобіля, в процесі якого автомобілю позивача було спричинено матеріальну шкоду.

Заволодівши його документами (паспортом, посвідченням водія, бортовим журналом, товарно-транспортними накладними), ОСОБА_1 вимагав у нього або відшкодувати йому матеріальну шкоду, або написати йому боргову розписку про те, що він нібито зайняв у нього в борг гроші, а в іншому випадку він не віддасть йому вищевказані документи.

Грошей у нього не було, довести, що ОСОБА_1 незаконно заволодів його документами, було практично не можливо, звертатися до міліції було також марно. На відновлення документів потрібно було багато часу, проблем і клопоту. На їх відновлення потрібно було більше грошей, чим вимагав у нього ОСОБА_1 Тому він вимушений був під його диктовку написати безгрошову розписку про те, що нібито він позичив у нього в борг гроші в сумі 3500 грн. Розписки на суму 6500 грн. він не писав. Насправді, ніяких грошей ОСОБА_1 йому не позичав і не передавав, а він у нього їх не брав.

ОСОБА_3 в судовому засіданні також показав, що ОСОБА_1 забрав у нього документи в присутності свідка ОСОБА_5 і що ОСОБА_5 сказав, що документи ОСОБА_3 вони не віддадуть, щоб він нікуди не втік.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 дала аналогічні показання і повністю підтвердила пояснення відповідача.

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 дали наступні показання.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що автотранспорт дійсно був пошкоджений, і в його присутності позивач грошей відповідачу не позичав. Про це йому було відомо зі слів ОСОБА_1 Після чергового рейсу ОСОБА_3 він також знаходився на базі, туди ж приїхав водій ОСОБА_3 В його, ОСОБА_5, присутності ОСОБА_1 забрав у ОСОБА_3 документи.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що коли ОСОБА_3 з дружиною писав розписку, він знаходився в іншій кімнаті. ОСОБА_3 написав розписку, щоб негайно звільнитися і не відробляти два тижні. ОСОБА_3 повинен був віддати гроші або відремонтувати машину, і за рахунок цього написав розписку. Він не бачив, щоб передавались гроші.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_3 просив ОСОБА_1 звільнити його без відпрацювання, вони з дружиною писали розписку, що дадуть гроші за відновлення автомобіля.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши інші матеріали справи, письмові докази, в тому числі розписку на а. с.16, висновок комплесної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) надає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Твердження позивача про передачу ним грошей відповідачу за договором позики, про укладення між ними договору позики і існування у відповідача грошових зобов'язань за договором позики на підставі наданої суду розписки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і протирічить іншим матеріалам справи.

Висновок комплесної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи розписки у суду не викликає сумніву. Але наявність розписки в даному випадку не являється підставою для задоволення позову.

Матеріалами справи і перш за все показаннями сторін з достовірністю встановлено, що під час оформлення розписки, тобто 27.02.2011 року, позивач однозначно ніяких грошей відповідачу не передавав. Обговорюючи питання про те, чи передавав позивач фактично будь-які гроші відповідачу до оформлення розписки від 27.02.2011 року, суд приходить до висновку, що будь-яких достовірних доказів на підтвердження цих обставин, позивач також не надав.

Так, в судовому засіданні позивач не зміг пояснити, коли і в який період, при яких обставинах і де він позичав гроші відповідачу. В самій розписці відсутні будь-які дані про ці обставини.

Твердження позивача про те, що гроші він позичав відповідачу частинами і позичав саме на ремонт пошкодженого транспорту, являються голослівними, недостовірними, суперечливими, оскільки вони об'єктивно іншими доказами не підтверджуються і спростовуються сукупністю інших обставин, встановлених в судовому засіданні та характером правовідносин які виникли між ними.

Показаннями сторін було встановлено, що автотранспорт був пошкоджений за тиждень до написання та передання розписки позивачеві. Показаннями сторін також встановлено, що ні в день написання розписки (27.02.2011 року), ні після цього позивач не позичав відповідачу гроші. Тому, твердження позивача про те, що він позичав гроші відповідачу до складання розписки частинами на ремонт автомобіля, суд вважає неправдивими та надуманими. З пояснень позивача слідує, що він почав позичати гроші відповідачу на ремонт прицепу тоді, коли ще не мало місце ДТП і його транспортний засіб не був пошкоджений. Такі твердження позивача являються неспроможними і в сукупності з іншими матеріалами справи свідчать про безгрошовість боргової розписки, наданої позивачем суду.

Встановлюючи, які фактично мають місце цивільно-правові відносини між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку, що між ними склались правові відносини, що випливають з спричинення шкоди майну роботодавця, тобто позивача, в процесі експлуатації транспорту найманим працівником ОСОБА_3

Цей висновок об'єктивно підтверджується показаннями сторін, свідків з приводу причин і обставин виникнення спору між позивачем і відповідачем. Факт знаходження сторін в трудових відносинах підтверджується також копіями трудової книжки (арк. справи 122) та трудового договору (арк. справи 107, 121), з яких також вбачається, що трудовий договір розірваний і ОСОБА_3 звільнений на наступний день після написання і видачі розписки позивачу. Розписка складена 27.02.2011 року, а трудовий договір розірваний 28.02.2011 року, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

За змістом закону такий борг повинен бути реальним та безспірним, повинен бути підтвердженим та виникнути на законних правових підставах. В даному випадку і в даному провадженні суд не може застосувати норму вказаного закону, оскільки позивач не надав і в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту ДТП, пошкодження автомобіля, наявності та розміру матеріальної шкоди, завданої майну позивача, вини відповідача та інших обставин, характерних для даного виду правовідносин. Сам відповідач категорично заперечує свою вину в ДТП і в спричиненні шкоди. Заперечує також і добровільне написання і надання позивачу розписки, пояснюючи при цьому, що розписку він видав позивачу примусово і тільки з тією метою, щоб забрати у нього свої документи, оскільки в противному випадку доказати факт заволодіння ОСОБА_1 його документами було неможливим, а їх відновлення вимагало більше зусиль, клопоту, часу та матеріальних коштів.

Підстави та предмет позову позивач в судовому засіданні не змінював.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Стаття 1053 закріплює правило, яким передбачено можливість новації у позикове зобов'язання іншого боргу. Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч.2 ст.604 ЦК.

Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання. Проте матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами такої угоди.

Крім того, зміст ч.1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 цього Кодексу).

При цьому згідно зі ст.119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 поставив питання «Про стягнення боргу (грошових коштів), індексу інфляції, 3% річних» на підставі статей 22, 625, 1049, 1166 ЦК України. Питання про новацію та стягнення боргу за позиковим зобов'язанням позивач не ставив, а тому у суду не має підстав для застосування ст.1053 ЦК України.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були отримані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином суд, вважає необхідним відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та судових витрат.

Керуючись ст. ст.. 604,1047,1051,1053 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 209 215,218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10-ти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення викладено 10 липня 2015р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_10