Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що протягом 2012-2013 років між нею та відповідачем було укладено три кредитні договори: 21 лютого 2012 року № В02.173.70926, 01 листопада 2012 року № М77.173.72133 та 26 грудня 2013 року № Р24.172.73247, які не відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки у них відсутня інформація щодо відповідальності банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, тобто не досягнуто всіх істотних умов договору. Посилаючись на те, що договори по суті є неукладеним (нікчемним) та такими, що не породжують прав та обов'язків, ОСОБА_3, керуючись ст. 1212 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь кошти, сплачені за вищевказаними договорами, в розмірі 90 115 грн 46 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року, в позові відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у справі в розмірі 243 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 21 лютого 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № В02.173.70926, відповідно до умов якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 9 377 грн, включаючи витрати на страховий платіж, зі сплатою 18 % річних від суми залишку кредиту протягом основного строку дії цього договору, 0,001 % річних від суми залишку кредиту протягом останніх двох місяців строку дії цього договору та сплатою комісії в розмірі 2,8000 % щомісячно від початкової суми кредиту за обслуговування кредиту протягом основного строку дії цього договору, строком на 30 місяців (а. с. 8).

01 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № М77.173.72133, відповідно до умов якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 12 877 грн, включаючи витрати на страховий платіж, зі сплатою 17 % річних від суми залишку кредиту та комісії у розмірі 2,2000 % від початкової суми кредиту, строком на 24 місяці (а. с. 3).

26 грудня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено договір № Р24.173.73247, відповідно до умов якого остання отримала кредит на поточні потреби в розмірі 30 000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, зі сплатою 10 % річних від суми залишку кредиту протягом основного строку дії цього договору та 1,6000 % від суми залишку кредиту протягом останніх двох місяців строку дії цього договору за обслуговування кредитної заборгованості, строком на 30 місяців (а. с. 11).

Згідно з довідками ПАТ «Ідея Банк» від 23 жовтня 2014 року № 27/301, 27/302 та 27/300 заборгованість за кредитними договорами від 01 листопада 2012 року № М77.173.72133, від 21 лютого 2012 року № В02.173.70926 та від 26 грудня 2013 року № Р24.172.73247 відсутня (а. с. 7, 10, 12).

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, ОСОБА_3 посилалася на положення ст. 1212 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844316/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із необґрунтованості заявлених вимог.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844316/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що ОСОБА_3 добровільно сплачувала банку гроші на виконання умов кредитних договорів, тобто банк набув кошти на достатніх правових підставах, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак