АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3989/15 Справа № 208/8233/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання дій протиправними та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання дій протиправними та стягнення коштів. Позивач вказував на те, що в липні 2014 року йому стало відомо про безпідставне списання грошей з карткових рахунків відкритих на його ім'я в ПАТ КБ "ПриватБанк": 09 липня 2014 року з зарплатної картки №571958 - 819,40 грн. та 12 червня 2014 року з кредитної картки № 350909 - 16, 90 грн.

Посилаючись на те, що його звернення від 29 серпня 2014 року про підстави списання коштів та їх повернення банк залишив без відповіді, позивач просив визнати неправомірними дії відповідача щодо списання грошових коштів з карткових рахунків і зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" повернути списані кошти.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення як постановленого з порушенням норм матеріального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Ухвалене судом рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його недоведеності.

На порушення вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України, рішення не містить переконливих доводів на підтвердження зроблених висновків, а тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції з пояснень позивача та представників відповідача встановлено, що між сторонами було укладено декілька договорів, за умовами яких відповідач надавав позивачеві банківські послуги щодо відкриття карткових рахунків з зарахуванням на них грошових коштів та інше.

Зазначених договорів сторони суду не надали і більш детальних пояснень щодо дат укладення договорів, строків їх дії та інших умов надати не змогли, але не заперечували проти того, що на підставі цих договорів банк видав позивачеві платіжні картки №805365, №571958, № 350909.

09 липня 2014 року відповідачем було здійснено списання 819,40 грн. з картки позивача №571958, а 12 червня того ж року - 16,90 грн. з картки №350909 для погашення простроченої заборгованості по картці №805365.

Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Заперечуючи проти позову, представники банку посилалися на те, що при укладенні вищевказаних договорів, позивач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, згідно з п. 4.6 яких клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

За правилами ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати збитки, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду справи апеляційним судом тричі задовольнялись клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи для надання відповідних доказів але безрезультатно, оскільки банк не зміг знайти необхідні договори.

Враховуючи ненадання банком доказів про те, що списання грошових коштів з карток позивача було здійснено у відповідності з умовами договорів, а також того, що надані суду Умови та Правила надання банківських послуг діяли на час укладення сторонами договорів, та що позивач був з ними ознайомлений, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача зарахувати на банківську картку позивача №571958 списані банком 09 липня 2014 року кошти у розмірі 819,40 грн. та на банківську картку №350909 списані банком 12 липня 2014 року кошти у розмірі 16, 90 грн., частково задовольнивши позовні вимоги.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання неправомірними дій відповідача задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб.

Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено. Доказів про те, що право на оскарження дій банку передбачено укладеними сторонами договорами, позивач суду не надав.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в задоволенні пред'явлених особою вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасувати.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" зарахувати: на банківську картку №571958 ОСОБА_2 безпідставно списані банком кошти у розмірі 819,40 грн. та на банківську картку №350909 ОСОБА_2 безпідставно списані банком кошти у розмірі 16, 90 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Петренко І.О.

ОСОБА_3