Справа № 755/1644/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2., ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2., ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу (представнику позивача) було надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків, а саме: у позовній заяві не були викладені обставини щодо порушення, не визнання чи оспорювання прав позивача відповідачем ОСОБА_3, в розрізі вимог даної позовної заяви, не зазначені докази що підтверджують такі обставини.

05.02.2015 року представник позивача на виконання ухвали суду подав позовну заяву.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 113 Цивільного процесуального кодексу України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 року № 3, суди мають виходити з того, що таке правило підсудності зазвичай стосується позовних вимог, які випливають із однієї правової підстави та пред'являються до кількох осіб (наприклад, позов до кількох відповідачів про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю чи майну позивача їх спільними діями; позов до засобів масової інформації та автора поширеного ними матеріалу про спростування недостовірної інформації).

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив адресою місцезнаходження відповідача ОСОБА_2. - АДРЕСА_2, адресою зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, та в порядку положення ч. 1 ст. 113 Цивільного процесуального кодексу України звернувся з даним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва за місцем проживання відповідача ОСОБА_3 за вибором позивача.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, судом встановлено, що предметом спору є визнання недійсним договору позики від 20.09.2011 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2., в особі директора ОСОБА_4, та позивачем ОСОБА_1, предметом якого є грошова позика у розмірі 47842200,00грн., тобто спірні правовідносини щодо дійсності правочину виникли між сторонами цього договору: відповідачем - юридичною особою за законодавством АДРЕСА_2 ОСОБА_2. та позивачем фізичною особою ОСОБА_1, предмет спору не визначає його виключну підсудність.

Разом з тим, відповідач за позовом ОСОБА_3 не є стороною спірного договору позики від 20.09.2011 року, умови якого не містять положення про забезпечення цим договором будь-якого іншого правочину, стороною якого є ОСОБА_3, цей договір не було укладено від імені та/або в інтересах останнього, що свідчить про відсутність єдиної правової підстави виникнення спірних правовідносин, пов'язаної спільними діями відповідачів в розрізі досліджуваного спору, що, відповідно до вищенаведеного роз'яснення пункту 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3, свідчить про неможливість визначення підсудності за цим позовом за місцем проживання відповідача ОСОБА_3 за правилами територіальної підсудності, визначеної статтею 113 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому, позивачем не наведено будь-яких інших підстав визначення підсудності розгляду досліджуваного позову Дніпровському районному суду м. Києва.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Оскільки дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, позовна заява підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. за квитанцією № 13076695 від 15.01.2015 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1, 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 109, 113, 121, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2., ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним повернути позивачу для подання до належного суду.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., сплачений за квитанцією № 13076695 від 15.01.2015 року, на розрахунковий рахунок № 0005, отримувач платежу: УДКСУ у Дніпровському районі м. Києва, код отримувача 38012871, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д я: