У х в а л а

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.., Мартинюка В.І.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення за невиконання умов договору банківського вкладу трьох відсотків річних, збитків від інфляції та упущеної вигоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від

17 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від

4 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення за невиконання умов договору банківського вкладу трьох відсотків річних, збитків від інфляції та упущеної вигоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що 29 листопада

2012 року між ним та відповідачем було укладено договір про заощадження, відповідно до умов якого він передав банку вклад у розмірі 550 000 грн на строк до 29 листопада 2013 року із процентною ставкою 18% річних.

У червні 2013 року, до закінчення строку дії договору, ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про термінове повернення йому коштів, що знаходяться на його депозитному рахунку, однак кошти не отримав, у зв'язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом і рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 4 жовтня 2013 року з банку стягнуто на його користь суму вкладу та нараховані відсотки, проте відповідач вказаного рішення суду не виконує.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь збитки від інфляції за невиконання умов договору про заощадження в сумі 106 700 грн, 3% річних в розмірі 24 049 грн та 107 965 грн упущеної вигоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня

2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 збитки від інфляції за невиконання умов договору про заощадження № SAMDN08000 вклад «Депозит VIP» від 29 листопада

2012 року за період із червня 2013 року до жовтня 2014 року включно в розмірі 106 700 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 3% річних за користування коштами, розміщеними згідно з договором про заощадження № SAMDN08000 вклад «Депозит VIP» від 29 листопада

2012 року за період із 4 червня 2013 року до 18 листопада 2014 року включно в сумі 24 049 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 упущену вигоду в розмірі 107 965 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 4 лютого

2015 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня

2014 року в частині задоволення вимог про стягнення упущеної вигоди скасовано, в задоволенні таких вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зменшено розмір судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 лютого 2015 року в частині вирішення вимог про стягненні збитків від інфляції за невиконання умов договору та 3% річних скасувати і передати справу в указаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції, рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди залишити без змін, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та збитків від інфляції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банком не виконано зобов'язання щодо повернення суми грошового вкладу, а відтак - наявні підстави для застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак, з такими висновками судів повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що 29 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про заощадження

№ SAMDN08000 вклад «Депозит VIP» на суму 550 000 грн.

На виконання зазначеного договору позивач передав банку вклад строком на 12 місяців, з 29 листопада 2012 року до 29 листопада 2013 року, із процентною ставкою 18% річних.

У червні 2013 року, до закінчення строку дії договору, ОСОБА_4 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення коштів, що знаходяться на його депозитному рахунку, однак кошти з депозитного рахунку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 4 жовтня

2013 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 550 000 грн та зобов'язано банк виконати умови договору про заощадження № SAMDN08000 вклад «Депозит VIP» від

29 листопада 2012 року про дострокове розірвання договору, виплатити передбачені договором відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844152/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язується видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування трьох процентів річних не є санкцією, виходячи із положень ст. 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення збитків від інфляції в розмірі 106 700 грн та 3% річних у сумі 24 049 грн, суди першої й апеляційної інстанцій, маючи відповідний розрахунок, наданий позивачем (а.с. 109), на порушення вимог ст. ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1760/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 212-213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> його не перевірили, не зазначили доказів, якими визначені вказані суми та не взяли до уваги, що позивачем у заяві про збільшення позовних вимог та в розрахунку зазначено різні періоди нарахування, й не навели доводів про належність такого розрахунку, не звернули уваги на роз'яснення, наведені в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_12_18/pravo1/VS090827.html?pravo=1>, в якому зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Також, поза увагою судів залишилось те, що матеріали справи не містять відомостей про те, чи виконано рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 4 жовтня 2013 року, яким із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 стягнуто кошти з депозитного рахунку в сумі 550 000 грн та зобов'язано банк виконати умови договору про заощадження

№ SAMDN08000 вклад «Депозит VIP» від 29 листопада

2012 року про дострокове розірвання договору, виплатити передбачені договором відсотки.

Не встановивши обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, суди дійшли передчасного висновку про задоволення позову в частині стягнення збитків від інфляції та 3% річних.

За таких обставин, оскаржувані рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення збитків від інфляції та 3% річних, які не відповідають вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України, не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до положень ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди не оскаржується, а відтак - не є предметом касаційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня

2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 лютого 2015 року в частині вимог ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення за невиконання умов договору банківського вкладу трьох відсотків річних та збитків від інфляції скасувати, справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова