АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2090/15 Головуючий 1 інстанції - Якименко Л.О.
Справа № 619/4583/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - захист честі, гідності та ділової репутаціїї
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Facebook Corporate Office про спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, співвідповідача Facebook Corporate Office, в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 спростувати недостовірну інформацію поширену 07.08.2014 року у інтернет-мережі "Фейсбук" шляхом написання повідомлення на своїй сторінці. Текст зі спростуванням повинен містити у собі наступний зміст:"Мною, ОСОБА_4 07.08.2014 року о 1 годині 46 хвилин було розміщено на моїй сторінці повідомлення, яке містило у собі неправдиву інформацію про ректора Харківської державної зооветеринарної академії ОСОБА_3. Я спростовую інформацію, що ректор ХДЗВА ОСОБА_3 - активний член Партії Регіонів, що ректор ХДЗВА - ОСОБА_3 організовував поїздки "тітушок" з числа студентів на Київ восени та взимку, що ректор ХДЗВА - ОСОБА_3 підтримував створення промосковських силових структур ("казачества" в районі).

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що 12 серпня 2014 року йому повідомили, що у відношенні нього ОСОБА_4 на своїй сторінці у інтернет-мережі "Фейсбук" розповсюдив інформацію, яка носить сепаратиський характер. На момент отримання інформації позивач знаходився на лікуваанні у клінічному санаторії "Карпати". Після повідомлення змісту інформації, враховуючи важку та нестабільну політичну ситуацію у державі, у нього різко погіршився стан здоров'я, піднявся тиск та збільшився рівень цукру у крові. В тексті повідомлення відповідач неправдиво вказує, що він є активним членом Партії Регіонів, оскільки він вже декілька років не приймає активної участі у політичних подіях держави та не підтримує зв'язок з вищезгаданою політичною силою. Також, категорично не можна погодитися з інформацією, що він організовував поїздки "тітушок" з числа студентів на Київ восени та взимку. Неправдивою, позивач вважає інформацію, що за його підтримкою створена промосковська силова структура ("казачества" в районі). Інформація, яку розповсюдив відповідач шкідливо впливає на у репутацію позивача.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Зазначили, що позовна заява ОСОБА_3 є необгрунтованою, доводи викладені в позовній заяві будуються на припущеннях та нічим не підтверджені, а самі позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник співвідповідача Facebook Corporate Office у судове засідання не з'явився.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2., яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року по вказаній справі залишити без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим..

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучі вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідальності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Тому немає фактів, які б доводили, що зазначені вище відомості відповідача мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача. Відповідач навів особисті думки стосовно позивача й наміру ображати його не мав, використав своє конституційне право на свободу думки і слова, а за висловлювання оціночних суджень відповідач не зможе бути притягнутий до відповідальності, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо спростування зазначеної інформації.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права і спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 297 ЦК України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на у відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, і вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному (житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, 'телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 і лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", суди повинні визначитися з характером поширеної і інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Матеріали справи свідчать, що на особистій сторінці ОСОБА_4 у Facebook в серпні 2014 року була розміщена інформація наступного змісту: "В моїй рідній Малій Данилівці (Дергачівський район Харківської області) на землях, закріплених за Харківською державною зооветеринарною академією, щось незрозуміле відбувається. Невідомо звідки взялись грейдери і на закинутому полі за річкою вичистили смугу шириною з кілька десятків метрів та довжиною кілька сотень. Така собі дорога нізвідки в нікуди. Не хотілось виносити це на Фейсбук - щоб не звинуватили в панічних настроїв, але... підозріло схоже на злітно-посадочну смугу. Ректор ХДЗВА - ОСОБА_3 - активний член ПР, який організовував поїздки "тітушок" з числа студентів на Київ восени та взимку; також підтримував створення промосковських силових структур ("казачества" в районі). В селищі й Дергачівському районі -і влада була і є ПР - тож зустрічатимуть "братьев" з хлібом-сіллю. А тут ще й інфа по ЗМІ про масштабні "навчання" ВПС Росії... Звідси до Харківської кільцевої автодороги - менше 5 км; для десанту "зелених чоловічків" - кілька хвилин руху. До кордону з Росією - менше 30 км".

Судом першої інстанції правильно встановлено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучі вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідальності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

У зв'язку з наведеним, суд суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що немає фактів, які б доводили, що зазначені вище відомості відповідача мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Відповідач навів особисті думки стосовно позивача й наміру ображати його не мав, використав своє конституційне право на свободу думки і слова, а за висловлювання оціночних суджень відповідач не зможе бути притягнутий до відповідальності, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо спростування зазначеної інформації.

Також суд першої інстанції правильно встановив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та би не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. ЗО Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана дове сти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подають ся сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Більш того, в апеляційній скарзі повторюються доводи, наведені позивачем в позовній заяві та в суді першої інстанції.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: