Справа № 362/193/15 Головуючий у І інстанції Медвєдєв К.В.
Провадження № 22-ц/780/4026/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 01.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Голуб С.А.,

суддів : Касьяненко Л.І., Таргоній Д.О.,

при секретарі : Ромашиній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Дельта Банк» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач предявила в суді названий позов посилаючись на те, що вона уклала з відповідачем 3 квітня 2014 року договір добровільного страхування наземного транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ VIDA» ( далі по тексту - Договір).

15 липня 2014 року настав страховий випадок, а саме о 20-й годині, керуючи забезпеченим транспортним засобом, позивач під час руху заднім ходом допустила наїзд на бетонний блок, в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження. Оскільки у неї не було з собою мобільного телефону, то після ДТП вона попрямувала додому звідки зателефонувала за телефоном, номер якого позивачу надано страховою компанією, і повідомила про страховий випадок. При розмові з оператором, останній наполягав на необхідності проведення огляду у лікаря - нарколога, що позивачем було зроблено і витрати на це склали 267,00 грн.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, натомість відповідач відмовив у виплаті.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 14 892,29 грн.

Просила суд стягнути з відповідача: 1) страхове відшкодування в сумі 14 892,29 грн.; 2) витрати на проходження експертизи у лікаря - нарколога в сумі 267,00 грн.; 3) моральної шкоди за приниження ділової репутації в сумі 5000,00 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2015 року позов задоволено частково лише в частині стягнення страхового відшкодування та витрат на проходження наркологічної експертизи. В частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що висновки суду зроблені без врахування умов Договору, відповідно до яких позивач мала з місця ДТП повідомити страхову компанію про настання страхового випадку. Позивач же залишила місце ДТП, що і стало підставою для відмови у проведені виплати.

Крім того вважає, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем оскільки вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ «Дельта Банк».

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01.

За умовами вказаного Договору відповідач застрахував майнові інтереси позивача, повязані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом ЗАЗ Vida номер кузова №Y6DSF69Y0C0000898. Вигодонабувачем визначено ПАТ «Дельта банк» (преамбула, п. 1, 2 договору).

Згідно п. 11.6 договору страховик зобовязаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків (порятунок ТЗ, буксирування тощо) в межах до 500 грн. Зазаначена сума включається в суму страхового відшкодування.

Згідно п. 14.3 договору страхувальник зобовязаний до зміни обставин (картини) події (місцезнаходження учасників ДТП, слідів настання страхового випадку і т.н.), що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, повідомити про настання страхового випадку страховика (представника Страховика) за телефоном 0 800 50 37 73 і виконувати його інструкції, а також до державних органів, в компетенцію яких входить підтвердження факту настання страхового випадку (ДАІ, МВС, Гідрометеоцентр, пожежна охорона та ін.(далі «Компетентні органи») та протягом 2-х годин з моменту ДТП пройти медичний огляд на предмет алкогольного, наркотичного спяніння в закладах охорони здоровя, на вимогу аварійного комісара або компетентних органів.

Згідно копії квитанції від 03.04.2014 № 6 позивач сплатила страховий платіж.

15.07.2014 року о 20:00 сталася ДТП забезпеченого транспортного засобу у вигляді наїзду на перешкоду внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9412354.

Позивач зателефонувала до колцентру страхової компанії та повідомила про страховий випадок, і повідомила про те що на автомобілі після ДТП позивач доїхала до дому звідки і зателефонувала. Оператор концентру зафіксувала факт настання страхового випадку і вказала на те, що позивачу необхідно звернутися до наркології на виявлення ознак спяніння. Зазначене підтверджується аудіозаписом, наданим представником відповідача.

15.07.2014 року о 22:00 складено висновок щодо результатів виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого позивач зявилася до лікаря самостійно о 21 год. 50 хв. За результатом медичного огляду у позивача ознак спяніння не виявлено. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 5673 позивачем за визначення алкогольного спяніння сплачено 267 грн.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.08.2014 року справі №362/3324/14-п позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушень - відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП.

16.07.2014 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 09.09.2014 року №3871/619783 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки про подію ДТП позивачем не було повідомлено безпосередньо з місця події.

24.10.2014 року позивач направила відповідачу лист повторно з вимогою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 04.11.2014 року №5053/619783 повторно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування.

25.11.2014 року складено звіт про оцінку автомобіля НОМЕР_1, згідно якого матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 14 892,29 грн.

Листом від 27.02.2015 року № 05-2841995 AT «Дельта Банк» повідомило відповідача про те, що банк не заперечує з приводу виплати страхового відшкодування по страховому випадку, що трапився 15.07.2014 року з автомобілем НОМЕР_1, шляхом перерахування на реквізити відповідної станції технічного обслуговування (призначення платежу: «страхове відшкодування гр. ОСОБА_2 податковий номер НОМЕР_2»)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є належним позивачем виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Як вбачається з умов Договору, останній є договором на користь третьої особи - ПАТ «Дельта банк», оскільки саме банк визначено вигодонабувачем за цим договором.

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З матеріалів справи та пояснень сторін у справі вбачається, що ПАТ «Дельта банк» не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування. З листа банку від 27.02.2015 року вбачається, що банк не зацікавлений в отриманні страхового відшкодування на свою користь і не заперечує проти отримання такого відшкодування саме позивачем.

З викладеного суд першої інстанції встановив, що вигодонабувач за договором (ПАТ «Дельта банк») відмовився від права, наданого йому на підставі договору, а тому саме позивач може сама скористатися цим правом, оскільки інше не випливає із суті договору.

Такий висновок суду є логічним і справедливим, оскільки договір страхування був укладений і є дійсним, страховий платіж страхувальником внесений, внаслідок чого страхувальник має право очікувати, що у випадку пошкодження її транспортного засобу страховик виплатить страхове відшкодування чи то вигодонабувачу чи їй, але за рахунок якого автомобіль який належить позивачу на праві власності буде відремонтований.

Вигодонабувач не заперечував проти того, щоб кошти були перераховані страхувальнику, тобто автомобіль, який знаходиться у заставі вигодонабувача був би відремонтований і не втратив свої товарні якості.

Судова колегія повністю погоджується із висновками суду в цій частині.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Як вбачається із договору страхування позивач застрахувала свої майнові інтереси повязані із володінням та користуванням майном.

Внаслідок пошкодження належного позивачу (страхувальнику) майна був порушений саме її майновий інтерес, а майновий інтерес вигодо набувача не був порушений.

Відповідно до п. 10.2 Договору страхування страхувальник має право при укладання договору страхування призначити фізичну особу або юридичну особу (вигодонабувача), який може зазнати збитків в результаті настання страхового випадку для тримання страхового відшкодування, а також змінювати її до настання страхового випадку.

Вигодонабувачем в договорі страхування зазначений ПАТ «Дельта Банк», але в даному випадку він не міг зазнати збитків в результаті пошкодження автомобіля оскільки це не впливає на повернення позивачем кредитних коштів, а тому підстав для виплати йому страхового відшкодування немає.

Крім того, відповідно до п.10.3 Договору страхування страхувальник має право вимагати від страховика виплати відшкодування згідно з умовами договору страхування.

Виходячи із наведеного, посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на те, що суд безпідставно стягнув кошти на користь страхувальника, суперечать як вимогам закону, так і вимогам Договору страхування, укладеного між сторонами.

Також суд вважав, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування виходячи з такого.

Згідно ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування» законодавством встановлено підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, які не є вичерпними.

Виходячи з обставин справи, та враховуючи те, що ДТП сталося о 20:00, і позивач повідомила про ДТП з дому, а не з місця ДТП, і після отримання вказівки оператора пройшла медичний огляд на стан спяніння о 21:50 і вже о 22:00 отримала відповідний медичний висновок, то позивач повідомила відповідача про ДТП протягом часу, встановленого в п. 14.3. Договору.

Щодо місця з якого було повідомлено про ДТП, то сторонами не заперечувався той факт, що таке повідомлення було зроблено не з місця ДТП, а з дому позивача. Суд виходив з того, що як пояснила позивач, при ній не було телефону, а тому вона не могла повідомити про ДТП. Більш того, законодавством України не встановлено обовязку постійно мати при собі телефон при керуванні транспортним засобом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд першої інстанції зважив на позицію представника відповідача про те, що таке повідомлення саме з місця ДТП необхідне для направлення відповідачем на місце настання страхового випадку аварійного комісара, що здійснює фото фіксацію місця настання ДТП, фіксує характер пошкоджень застрахованого автомобіля, відбирає пояснення в учасників (учасника) ДТП та опитує свідків, щодо обставин настання страхового випадку. Тобто, аварійний комісар самостійно зясовує причини та обставини страхового випадку, а також визначає розмір збитків завданих застрахованому автомобілю. При цьому суд виходив з того, що відповідач вправі перевіряти факти ДТП задля уникнення шахрайських дій з боку клієнтів страхової компанії.

Однак суд у своєму рішенні зауважив, що суду не надано доказів, що відповідачем здійснено хоч якісь спроби перевірити факти ДТП, що сталося. Це в судовому засіданні повідомив і представник відповідача, зазначивши, що аварійний комісар відповідачем не направлявся для виконання своїх функцій, а автомобіль було оглянуто відповідачем під час візиту позивача разом із забезпеченим авто до страхової компанії.

Тобто отримавши вчасно інформацію про ДТП, відповідач мав можливість перевіряти факти настання ДТП навіть при тому, що автомобіль на час повідомлення про ДТП залишив місце ДТП після оформлення цього факту працівниками ДАІ.

Отже, відповідач, на думку суду першої інстанції, діяв недобросовісно, нерозумно та несправедливо. Відповідач скористався умовами п. 14.3 договору добровільного страхування наземного транспорту від 03.04.2013 року №1-01, щоб відмовити у виплаті страхового відшкодування позивачу за формальних обставин.

Судова колегія повністю погоджується із такими висновками суду виходячи із такого.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

У системному звязку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, яким на страхувальника покладено обовязок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

У ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» розяснено, що за договором страхування страховик зобовязується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обовязок виплатити страхове відшкодування.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач в строк передбачений договором , а саме протягом двох годин здійснила усі дії, які мала здійснити при настанні страхового випадку, а саме викликала ДАІ, повідомила страховика, пройшла медичне обстеження на предмет алкогольного спяніння. Та обставина, що позивач була позбавлена можливості безпосередньо з місця події повідомити страховика про настання страхового випадку, не могла перешкодити страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком. Представник страховика на місце події не виїздив, пошкодження на автомобілі з предметом, з яким відбулось зіткнення не співпоставив, хоча міг це зробити, міг провести відповідну експертизу, ознайомитись із протоколом ДАІ та інше.

Виходячи із наведеного, судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що відповідач порушив межі здійснення цивільних прав і зловживає правами наданими йому законодавством і договором, що не допускається (ст. 13 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги є аналогічними тим запереченням відповідача проти позову, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Жодного доводу, яким би спростовувались висновки суду, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування законного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19травня 2015 в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді