Провадження № 2/0202/2333/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 Федоровичана свою користь заборгованість за кредитним договором № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року у розмірі 45 746 грн. 05 коп.; з ПАТ Акцент - банк, ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_1 стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4892,39 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2009 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у звязку з чим вони є солідарними відповідачами за предявленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» були задоволені частково.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 25 лютого 2015 року заочне рішення від 09 грудня 2013 року було скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача у судові засідання зявився, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1, представник відповідача у судові засідання зявилися, заперечували проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначивши, що 12 грудня 2007 року позивач ОСОБА_1 ніякого договору з банком не укладав та грошей не отримував, та кредит ним не погашався. Кредитний договір був укладений від його імені невідомою особою та з використанням його паспорту серії АС № 791974, виданого Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 05.03.2002 року, який раніше ним був втрачений. У цей паспорт була вклеєна фотокартка особи, яка фактично отримала кредит. Тобто гроші за кредитним договором були отримані шахрайським шляхом невідомою особою на підставі підробленого паспорта. Ця обставина підтверджується довідкою паспортного відділення про видачу ОСОБА_1 нового паспорту та ксерокопією його паспорта, які свідчать про те, що до кредитного договору він не має ніякого відношення. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2007 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року, згідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 4892,39 грн., зі сплатою за користування ним відсотків 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2009 року.

Вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ А-Банк, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобовязався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором, розмір відповідальності 10000 грн. 00 коп.

Як зазначає позивач, у звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року заборгованість за ним станом на 15.08.2013 р. склала 55 746,05 грн., в тому числі 4 891,60 грн. заборгованість за кредитом; 484,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 113,56 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 45 125,61 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 630,76 грн. - штраф (процента складова).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник вказали на те, що ОСОБА_1 особисто не укладав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNXRRX99420188 від 12.12.2007 року, не підписував його та не отримував кредитних коштів. Більше цього, для чого йому було б необхідно їхати у місто Дніпропетровськ та там брати кредит, якщо він міг його взяти за місцем проживання на Волині. Кредитний договір був укладений від імені ОСОБА_1 невідомою особою та з використанням його паспорту серії АС № 791974, виданого Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 05.03.2002 року, який раніше ним був втрачений. У цей паспорт була вклеєна фотокартка особи, яка фактично отримала кредит.

Так, в заяві позичальника зазначено: АДРЕСА_1 паспорт серії СА№791954, адреса ОСОБА_1 за втраченим та виданим паспортом: Волинська область, Ковельський р-н, с.м.т. Голоби, АДРЕСА_2, та серія втраченого паспорту АС№791974 (а.с.8).

Згідно довідки від 12.01.2015 року, виданої Начальником Ковельського МРВ УМВС України в Волинській області, паспорт серії АС № 791974, виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області на імя ОСОБА_1 05.03.2001 року був втрачений. Взамін втраченого паспорту був виданий паспорт АЮ № 058673 Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 14.02.2008 року.

В судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 2009 року ПАТ КБ « ПриватБанк» звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у прийняття заяви про видачу судового наказу.

Як вбачається із листа ПАТ КБ « ПриватБанк» ще в 2009 році ОСОБА_1 звертався до позивача щодо спірного кредиту та Службою безпеки Банку проводилося службове розслідування та було обіцяно, що після закінчення службового розслідування йому буде надана обґрунтована відповідь на звернення.

Однак ні відповідачу ОСОБА_1, ні суду жодної інформації за результатами розслідування, щодо отримання коштів за кредитним договором шахрайським шляхом невідомою особою на підставі підробленого паспорта не надано.

Відповідно до ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмово доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Згідно ст.ст.10,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений від імені ОСОБА_1 невідомою особою, у паспорт серії АС № 791974, виданий Ковельським МРВ УМВС України в Волинській області 05.03.2001 року вклеєна фотокартка особи, яка фактично отримала кредит, фотокартка особи є відмінною від фотокартки ОСОБА_1, що вбачається навіть без експертного дослідження ( а.с. 11 та а.с. 34).

Отже, враховуючи, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору, отримання ним на підставі заяви позичальника кредиту, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню з підстав не доведеності позову.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 554, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 7, 11, 15, 27, 30, 60,61, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.П. Слюсар