АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Кулянда М.І., Одинака О.О.

При секретарі : Паучек І.І.

За участю : представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, за участі третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Глибоцької РДА про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Глибоцького районного суду Черновицької області від 27 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на наступне.

Він є власником господарства, розташованого в АДРЕСА_1. В грудні 2011 року в його будинку поселилася ОСОБА_3 з двома неповнолітніми дітьми від першого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідачка народила сина ОСОБА_8, а 22.11.2012 року він визнав себе батьком дитини, так як не перебував у шлюбі з матір'ю дитини. Після цього він зареєстрував ОСОБА_3 з дітьми в саоєму житловому будинку. Згодом відповідачка різними способами намагалась вигнати його з будинку, провокувала сварки, викликала працівників міліції. В березні 2013 року відповідачка поміняла замки в будинку і не пускала його до будинку, через що він змушений проживати в будинку свого родича.

Просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 шляхом виселення з даного будинку ОСОБА_3 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2015 р. позовні вимоги задоволено частково. Виселено з господарства, що розташоване в с.Сучевени

№ 22ц-794/682/15р. Головуючий у 1 інстанції: Григорчак Ю.П.

Категорія : 43/44 Доповідач: Винту Ю.М.

по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2015 р. скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 Вважає, що приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Приймаючи рішення суду вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог, оскільки позов заявлено з підстав порушення прав власника житла, а рішення ухвалено з підстав закінчення строку оренди житла укладеного між позивачем та відповідачкою, про що в позові зазначено не було.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції не з'ясував у повному об'ємі обставини справи, не вірно застосував норми матеріального та процесуального права до правовідносин, що склалися та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача, як власника житла, посилаючись на те, що зазначені відповідачі не є членами його сім'ї та проживали в будинку на підставі укладеного договору найму житла, який було розірвано відповідно до вимог діючого законодавства.

Зазначений висновок суду є помилковим та суперечить встановленим обставинам справи.

Згідно зі ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд

Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК України.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосування положення ст.391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до облікової картки погосподарського обліку НОМЕР_2 ОСОБА_1 є головою домогосподарства, розташованогоЗгідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1, позивач ОСОБА_1. є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с.Сучевени по вул.М. Грушевського,11 Глибоцького району Чернівецької області. в АДРЕСА_1 Разом з ним за вище вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно з довідкою №217 від 12 лютого 2015 року та акту обстеження житлово- побутових умов від 17 листопада 2014 року, виданих Сучевенською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1, але фактично проживає без реєстрації в будинку племінника в АДРЕСА_2

Відповідно до свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 від 23 липня 2014 року, ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_1

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України - до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, які нарівні з власником мають права та обов'язки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали, як подружжя без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, є батьками спільної дитини. ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в будинку позивача з двома неповнолітніми дітьми від першого шлюбу за згодою власника житла - ОСОБА_1, як співмешканка(а.с.13).

З позовної заяви позивача також вбачається, що останній мав намір створити сім'ю з відповідачкою ОСОБА_3 та вів з нею спільне господарство(а.с.2-5).

Із-за неправильного розподілу врожаю позивачем і його поганим поводженням із сім'єю, ОСОБА_1 у вересні 2014р. отримав офіційне попередження від правоохоронних органів про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї на підставі ст.10 Закону України «Про попередження насильства у сім'ї».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачка ОСОБА_3 та її неповнолітні діти від іншого шлюбу не є членами сім'ї ОСОБА_1, та відповідно вселилися в його будинок як наймачі, в зв'язку з чим неправильно застосував до спірних правовідносин норми ст.ст. 810, 825 ЦК України та ст. 116, 157 ЖК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на нотаріально завірену заяву від 03 жовтня 2014 року про необхідність звільнення відповідачами займаного житлового приміщення по АДРЕСА_1

Однак доводи позивача про існування договірних відносин нічим не підтверджені, оскільки дана заява не є належним та допустимим доказом укладання договору найму житла між сторонами.

Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2015 скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, за участі третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Глибоцької РДА про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :