Справа № 456/1502/11 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/3482/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: Стрийське МБТІ, Приватний нотаріус Гивель Галина Миколаївна, Жидачівська міська рада Львівської області, Приватний нотаріус Кулик Ірина Іванівна, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Приватне підприємство Картограф, Управління Держкомзему в Жидачівському районі, Жидачівський районний відділ Львівської регіональної філії ДІП Центр Державного земельного кадастру про визнання недійсними договорів дарування, державних актів, визнання права власності в порядку спадкування та зобовязання вчинити дії; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 , треті особи: Жидачівська міська рада Львівської області, Стрийське МБТІ, Управління Держкомзему у Жидачівському районі, Жидачівський районний відділ Львівської регіональної філії ДІП Центр Державного земельного кадастру, Приватний нотаріус Кулик Ірина Іванівна, Приватне підприємство Картограф, Приватний нотаріус Гивель Галина Миколаївна, ОСОБА_12, ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10, треті особи: Жидачівська міська рада Львівської області , Стрийське МБТІ, Управління Держкомзему в Жидачівському районі, Приватний нотаріус Кулик Ірина Іванівна, Державна нотаріальна контора Жидачівського району Львівської області, Приватне підприємство Картограф, Приватний нотаріус Гивель Галина Миколаївна, ОСОБА_12, ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и л а :

17 червня 2010 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 113-114, т. 3 а.с.31-33) просив:

1) визнати недійсним договір дарування жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 від 09.11.2004 року, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кулик І.І.;

2) зобов'язати Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації скасувати запис про оформлення права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6;

3) визнати недійсним рішення Жидачівської міської ради від 11.11.2004 року № 2424 про передачу ОСОБА_13 земельної ділянки площею 0,1000 га, для обслуговування будинку і господарського будинку, та про передачу земельної ділянки площею 0,1165 га. для ведення садівництва, які знаходяться в АДРЕСА_1;

4) визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17.03.2005 року, нот. бланк НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_6;

5) визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17.03.2005 року, нот. бланк НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_5, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_6;

6) визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія НОМЕР_6, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору дарування земельної ділянки від 17.03.2005 року. НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_5;

7) визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_7, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6 на підставі договору дарування земельної ділянки від 17.03.2005 року, НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3;

8) визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія НОМЕР_8, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_13 на підставі рішення Жидачівської міської ради від 11.11.2004 року № 2424;

9) визнати недійсним державний акт на земельну ділянку серія НОМЕР_9, що знаходиться в АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_13 на підставі рішення Жидачівської міської ради від 11.11.2004 року № 2424;

10) визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7;

11) визнати право власності в порядку спадкування на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_10 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_11, які розташовані в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7;

12) витребувати будинковолодіння. що знаходиться у АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_6 та зобов'язати її звільнити його і не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, земельними ділянками та господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1;

13) зобов'язали Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_7;

14) стягнути з ОСОБА_6 всі судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що рішенням № 97 від 24.12.1952 р. Жидачівська міська рада надала його матері ОСОБА_14 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, під будівництво власного житлового будинку. Будівництво будинку закінчилось у 1958 році і його мати ОСОБА_14. була одноособовою власницею зазначеного будинку, так як ніколи з його батьком ОСОБА_13 у зареєстрованому шлюбі не перебувала, участі у будівництві будинку останній не приймав, ніякого відношення до будинку та землі не мав та був зареєстрований у ньому тільки 23.12.1981 року. Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері він продовжував проживати у зазначеному будинку разом з батьком ОСОБА_13, володів, користувався ним та вів домашнє господарство, однак не здійснював переоформлення будинку та землі на себе, так як не хотів ображати батька.

Після смерті батька ОСОБА_13 позивач у належні терміни подав заяву про прийняття спадщини, однак дізнався, що будинок та земельні ділянки є подаровані ОСОБА_6 через багатокрокову комбінацію за допомогою рішень суду.

Згодом йому стало відомо, що його батько ОСОБА_13 разом з дочкою ОСОБА_10 дізнавшись про заповіт, який був складений на нього, шляхом звернення до суду з відповідними позовними заявами визнали за ОСОБА_13 право власності на спірний будинок та земельну ділянку для обслуговування та експлуатації спірного будинковолодіння та садівництва. Після набрання даними рішеннями суду законної сили ОСОБА_13 уклав договір дарування житлового будинку від 09.11.2004 року своїй онуці, дочці ОСОБА_10 ОСОБА_6. Про дані рішення суду йому не було відомо, і тільки після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2, ознайомившись з даними рішеннями він подав апеляційні скарги, які були задоволенні. Вказував, що ОСОБА_13 та ОСОБА_6, уклавши договір дарування порушили його права, оскільки ОСОБА_13 не мав права дарувати, а ОСОБА_6 приймати в дар спірне будинковолодіння та відповідні земельні ділянки, що були надані його матері в порядку приватизації для експлуатації та обслуговування даного будинку, тому такі договори слід визнати недійсними, а відповідно слід визнати недійсною і реєстрацію права власності Стрийським МБТІ спірного будинковолодіння за ОСОБА_6 та державні акти на земельні ділянки, видані на її ім'я.

25 січня 2012 року третя особа ОСОБА_10 звернулась в суд із самостійними вимогами щодо предмета спору (т. 3 а.с. 215-216), просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок і господарські будівлі, земельну ділянку площею 0,10 га. передану для обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель, та земельну ділянку площею 0,1165 га передану для садівництва, що знаходяться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_14. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що згідна на повернення сторін у попереднє становище, яке існувало до укладення оспорюваних договорів і скасованих рішень Жидачівського районного суду, а саме якщо визнати недійсними договори дарування із застосування наслідків їх недійсності, згідно рішення виконкому Жидачівської міськради від 13.06.1986 № 298, реєстраційного посвідчення Стрийського МБТІ від 15.08.1986 р., державного акту на право власності на землю від 07.05.1996 р., на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1. все спірне майно належало спадкодавцеві - її матері, ОСОБА_14. У встановлений піврічний термін, після відкриття спадщини у зв'язку з смертю ОСОБА_14., вона звернулась до нотаріальної контори 24.06.1999 р. із заявою про прийняття спадщини. Цими діями засвідчила факт прийняття спадщини і своє право на спадкове майно. Зазначала, що її брат ОСОБА_7 не може вважатися спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину, після смерті матері ОСОБА_14. та батька ОСОБА_13, оскільки перш за все його твердження про наявність заповіту, згідно якого мати заповіла йому все майно, є голослівними та не підтверджуються записами у книгах реєстрації заповітів приватного нотаріуса Гивель Г.М. Окрім цього, між нею, братом, їх матір'ю та батьком існувала домовленість, згідно якої вона 11.07.1996 року виплатила брату компенсацію за його частку у спадщині, а саме 426 000 000 карбованців, що стверджується даною ним власноручною розпискою після чого останній виписався із будинку, де проживали батьки, так як фактично з 1986 року після одруження він проживав у м. Турка Львівської області. Тому також не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він фактично прийняв спадщину, так як проживав разом з батьком після смерті матері у спірному будинку, оскільки проживав у м. Турка з сім'єю, та повернувся у м. Жидачів в листопаді 1999 році в квартиру по АДРЕСА_2, яку він домовився купити у тодішніх власників ОСОБА_25. Враховуючи те, що ОСОБА_7 не прийняв спадщини у піврічний строк після смерті матері ОСОБА_14., та не може бути спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_13, тому його позовні вимоги не підлягають до задоволення.

24 лютого 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 (т. З а.с. 250-251), і просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та право власності на 1/2 частини земельних ділянок, що знаходяться за вказаною адресою, та передані для обслуговування житлового будинку і для садівництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_13. Зазначала, що її дід ОСОБА_13 проживав з її бабою ОСОБА_14. без реєстрації шлюбу однією сім'єю з 1956 року. Між ними існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільну господарку та за час шлюбу у них були спільні діти, а тому у випадку визнання недійсними оспорюваних договорів дарування та державних актів із застосуванням наслідків їх недійсності, оспорюване майно слід розглядати як спільну сумісну власність ОСОБА_14. та ОСОБА_13 в рівних частках. Відтак, третя особа ОСОБА_10, яка заявила самостійні вимоги на все оспорюване майно, має право лише на 1/2 частину цього майна в порядку спадкування за законом, так як у встановлений термін прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_14. Право на 1/2 частину оспорюваного майна належить їй, як спадкоємцеві за заповітом після смерті діда ОСОБА_13, оскільки вона також прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву у піврічний термін після смерті діда.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Вирішено:

визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 09.11.2004р. посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Кулик І.І., зареєстрований в реєстрі № 508;

визнати недійсним рішення Жидачівської міської ради № 2424 від 11.11.2004 року про передачу у власність ОСОБА_13 земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування будинку і господарських будівель та про передачу земельної ділянки площею 0,1165 га для ведення садівництва, які знаходяться в АДРЕСА_1;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17.03.2005 р., нотаріальний бланк НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Кулик І.І., зареєстрований в реєстрі НОМЕР_3;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17.03.2005 р., нотаріальний бланк НОМЕР_4 укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Кулик І.І., зареєстрований в реєстрі НОМЕР_5;

визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_6 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 17.03.2005 року, НОМЕР_4, реєстраційний НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_6;

визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_7 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 17.03.2005 року НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, на ім'я ОСОБА_6;

визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_8 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий на підставі рішення Жидачівської міської ради № 2424 від 11.11.2004 року на ім'я ОСОБА_13;

визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_9 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, виданий на підставі рішення Жидачівської міської ради № 2424 від 11.11.2004 року на ім'я ОСОБА_13.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_7 про визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, на земельну ділянку кадастровий НОМЕР_10 та земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_11, які розташовані у АДРЕСА_1; про зобов'язання Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації скасувати запис про оформлення права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6; витребування будинковолодіння, що знаходиться на АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 та зобов'язати її не чинити перешкод даним житловим будинком та земельними ділянками; зобов'язання Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на житловий будинок за ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_10 задоволено повністю. Вирішено:

визнати за ОСОБА_10 право власності на житловий будинок і господарські будівлі по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_14.;

визнати за ОСОБА_10 право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_10 для ведення садівництва площею 0,1165 га та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_11 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га., які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_14.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_10, треті особи Жидачівська міська рада Львівської області Стрийське МБТІ, Управління Держкомзему в Жидачівському районі, приватний нотаріус Кулик Ірина Іванівна, Державна нотаріальна контора Жидачівського району Львівської області, приватне підприємство "Картограф", приватний нотаріус Гивель Галина Миколаївна, ОСОБА_12, ОСОБА_11 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржили: ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 погоджується з рішенням суду першої інстанції ухваленим щодо позову ОСОБА_7, однак не погоджується з рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_10 права власності на житловий будинок і господарські будівлі по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом в цілому після смерті матері ОСОБА_14, а відтак просить рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_10 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

задоволити її (ОСОБА_6) позов, та визнати за нею - ОСОБА_6 право власності на 1/2 будинку, 1/2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_10 призначеної для ведення садівництва та 1/2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_11 призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які розташовані по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_13;

позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 задоволити частково. Визнати за ОСОБА_10 право власності на 1/2 будинку, 1/2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_10 призначеної для ведення садівництва та 1/2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_11 призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які розташовані по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_14.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з рішення міської ради № 27 від 26 березня 1958 року випливає, що між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 існували договірні відносини з приводу будівництва житлового будинку, бо яким же чином інакше можна пояснити те, що за заявою ОСОБА_14. виконком вирішив: на зміну рішення міськвиконкому від 24.12.1952 року № 97 забудівником житлового будинку в АДРЕСА_1 рахувати гр. ОСОБА_13. І з цього ж рішення випливає, що міськвиконкомом було дано згоду на зміну договору про надання земельної ділянки. Таким чином, є всі підстави вважати, що оспорюваний житловий будинок повинен вважатись спільною власністю ОСОБА_14. та ОСОБА_13 до травня 1991 року. Вважає, що оспорюваний житловий будинок та земельні ділянки для його обслуговування та садівництва повинні вважатись спільною сумісною власністю її баби ОСОБА_14. і діда ОСОБА_13 і вони мали рівні права на це майно, тобто по 1/2 частині, як учасники спільної сумісної власності при відкритті спадщини після смерті ОСОБА_14.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що він не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо визнання за ним права власності на спадкове майно та витребування цього майна у відповідача ОСОБА_6, та відповідно не погоджується з рішенням суду про задоволення позову ОСОБА_10 щодо визнання за нею права власності на спадкове майно, та вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та з неповним зясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому просить:

1) рішення в частині задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_10 - скасувати та прийняти в цій частині рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 в повному обсязі;

2) змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно визнання права власності за ОСОБА_7 на будинковолодіння, земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_10 призначену для ведення садівництва та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_11 призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель , які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_14., та прийняти в цій частині рішення, яким визнати право власності за ОСОБА_7 на будинковолодіння та відповідні земельні ділянки , які розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_14.;

3) змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно витребування будинковолодіння , що знаходиться в АДРЕСА_1, від відповідачки ОСОБА_6 та зобовязання її звільнити його і не чинити перешкод в користуванні житловим будинком і земельними ділянками, що знаходяться в АДРЕСА_1, та задовольнити в цій частині позовні вимоги ОСОБА_7 повністю;

4) в іншій частині оскаржене рішення залишити без змін.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, зокрема п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 та п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в звязку з чим прийшов до помилкового висновку щодо відсутності доказів вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_7 Суд при вирішенні справи порушив принцип обєктивної та неупередженої оцінки доказів та не взяв до уваги нотаріально засвідчені заяви сусідів, які підтверджували обставини, що мають значення для справи, не взяв до уваги пояснень свідків: ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 Разом з тим, після смерті матері ОСОБА_7 успадкував її майно, яке зараз знаходиться у нього: це швейна машинка, посуда, ікони, особисті листи, одіяла, ковдри та ряд інших предметів, а відповідно до законодавства особа, що прийняла частину спадщини визнається такою , що прийняла усю спадщину. Згідно чинного на момент смерті ОСОБА_14. Цивільного кодексу УРСР ( ст.ст. 529, 530) ОСОБА_7, як син померлої, є спадкоємцем першої черги. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР ( в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо спадкоємець подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, ОСОБА_7, будучи спадкоємцем першої черги, після смерті матері у шестимісячний термін фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, заяви про відмову від спадщини не подав. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції задовольняючи вимоги ОСОБА_10 протиправно не застосував норми щодо пропуску нею строку позовної давності, оскільки остання про порушення її права власності на спірне будинковолодіння дізналась 24 жовтня 2003 року, коли брала участь у судовому засіданні у справі № 2-1521/03. Крім того, вдруге право власності ОСОБА_10 на спірне майно було порушено ОСОБА_6 ще 09.11.2004 р. та 17.03.2005 року при прийнятті нею в дар спірного будинку та земельних ділянок.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про визнання недійсними спірних договорів дарування, державних актів, рішень Жидачівської міської ради, та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про зобов'язання: Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації (третьої особи на стороні відповідача) скасувати запис про оформлення права власності на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та зареєструвати право власності на житловий будинок за ОСОБА_7, -

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не оскаржено і в цій частині рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено наступне:

На час смерті ОСОБА_14., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, їй:

на праві особистої власності належав житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстраційним посвідченням від 15.08.1986 року;

на праві приватної власності належала земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2103 га , що розташована на території Жидачівської міської ради у АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_12 від 07.05.1996 року, виданим на підставі рішення Жидачівської міської ради народних депутатів Львівської області № 61 від 02.02.1996 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлені обставин справи та правовідносини, які випливали із встановлених обставин і були правильно застосовані правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин. За таких обставин, доводи апеляційних скарг не підлягають до задоволення , з огляду на наступне.

Апеляційна скарга ОСОБА_6 про скасування оскарженого рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, пред»явлених до ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про:

визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та права власності на 1/2 частини земельних ділянок, що знаходяться за вказаною адресою, та передані для обслуговування житлового будинку і для садівництва в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_13, не підлягає до задоволення так як рішення суду першої інстанції у вищезазначеній частині, колегія суддів вважає таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права , зважаючи на наступне.

ОСОБА_13 , який проживав разом з ОСОБА_14, і перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах, за життя ОСОБА_14. не порушував питання про визнання на ним права власності на будь-яку частину житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на який в цілому було зареєстровано за ОСОБА_14, згідно реєстраційного посвідчення від 15.08.1986 року , і не будучи спадкоємцем ОСОБА_14., не набув права власності на будь-яку частину цього будинку після смерті ОСОБА_14., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, оскільки на час відкриття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13 не був власником будь-якої частини спірного будинку, то відповідно спірний будинок чи певна його частина, не являлися спадковим майном ОСОБА_13

Не являлися спадковим майном ОСОБА_13 і земельні ділянки: кадастровий номер НОМЕР_10 для ведення садівництва площею 0,1165 га та кадастровий номер НОМЕР_11 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га., які розташовані по АДРЕСА_1, право власності на які ОСОБА_14 набула в порядку безоплатної приватизації на підставі державного акту на право власності на землю від 07.05.1996 р, і ці земельні ділянки не були об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_14 та ОСОБА_13, а були об»єктом особистої власності ОСОБА_14, і не могли бути успадковані ОСОБА_13, оскільки він не був спадкоємцем ОСОБА_14, та відповідно ці земельні ділянки також не могли бути успадковані ОСОБА_6 за заповітом ОСОБА_13.

Колегія суддів погоджується з законністю оскарженого рішення також в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, пред»явлених до відповідача - ОСОБА_6 про визнання за ним права власності в порядку спадкування:

на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_10 та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_11, які розташовані в АДРЕСА_1, -

з огляду на наступне.

ОСОБА_7 стверджував, що він набув право на вищезазначене майно, як спадкоємець ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, і після смерті якої він продовжував проживати у спадковому будинку. За таких обставин позов про визнання права на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_14., повинен був бути пред»явлений не до ОСОБА_6, для якої спадкування за правом представлення ( ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року) не наступило, а позов у вищезазначеній частині мав би бути пред»явлений до ОСОБА_10 дочки спадкодавця ОСОБА_14 , яка, у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, прийняла спадщину, подавши ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто в межах шести місяців з часу відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. Зважаючи на те, що ОСОБА_10 у спорі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 приймала участь в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6, отже, підстав для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_7 права на спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_14. не було ще й тому, що позовні вимоги у вищезазначеній частині були заявлені ОСОБА_7 до неналежного відповідача.

Письмові докази у справі, а саме, факт подання ОСОБА_10 Жидачівській державній нотаріальній конторі заяви від 24.06.2009 року про прийняття спадщини, яка при житті належала спадкодавцеві ОСОБА_14., доводять те, що ОСОБА_10 претендує на цю спадщину матері, і у відповідності до п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини. Факт пред»явлення ОСОБА_10 позову до двох відповідачів: до ОСОБА_7 (іншого спадкоємця, який претендує на спадкове майно, що належало ОСОБА_14.), та до ОСОБА_6 (у фактичному володінні якої знаходиться спадкове майно, що належало ОСОБА_14.) говорить про те, що ОСОБА_10 не подавала, у відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, заяви згоди на прийняття ОСОБА_7 спадщини матері і заперечувала факт вчинення ОСОБА_7 дій, по вступу в управління або володіння спадковим майном матері протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За обставин:

не подання ОСОБА_10 в нотаріальну контору заяви - згоди на прийняття ОСОБА_7 спадщини матері;

заперечення у цій справі ОСОБА_10 ( позивачем у справі за позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та водночас третьою особою у справі за позовом ОСОБА_7) факту прийняття ОСОБА_7 спадщини матері у порядку, встановленому ЦК УРСР 1963 року;

не пред»явленням у цій справі ОСОБА_7 до ОСОБА_10 (іншого спадкоємця ОСОБА_14.) позову про встановлення факту прийняття спадщини, та водночас пред»явлення ОСОБА_7 позову про визнання права на спадкове майно ОСОБА_14. до ОСОБА_6, яка, у відповідності до спадкового законодавства, яке було чинним станом на ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем ОСОБА_14. не була, а тому не може вважатися належним відповідачем у спорі за позовом ОСОБА_7 про визнання права на спадкове майно ОСОБА_14;

відсутності судового рішення, яким було б встановлено факт вступу ОСОБА_7 в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_14 ( у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР . 1963 року) протягом шести місяців з дня відкриття спадщини,-

у справі не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 , пред»явлених до ОСОБА_6, про визнання за ОСОБА_7 права власності на спадкове майно ОСОБА_14., а саме: на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, і на земельні ділянки за кадастровиим номером НОМЕР_10 та за кадастровим номером НОМЕР_11, які розташовані в АДРЕСА_1

Право власника на витребування майна , передбачено ст. ст. 387 , 388 ЦК України.

Оскільки, позивачем ОСОБА_7 у судовому порядку не було доведено факту прийняття ним спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_14., отже, він не набув права власності на спадщину ОСОБА_14., тому не будучи власником будинковолодіння та земельних ділянок, що знаходяться у АДРЕСА_1, не було підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про витребування спірних: будинку та земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_6 та про зобов»язання її звільнити жилий будинок, і не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, земельними ділянками, зважаючи на те, що неіснуюче у ОСОБА_23 право власності на вищезазначене майно, не могло бути порушено.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_23 про те, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ОСОБА_10 протиправно не застосував норми щодо пропуску нею строку позовної давності, оскільки остання про порушення її права власності на спірне будинковолодіння дізналась 24 жовтня 2003 року, коли брала участь у судовому засіданні у справі № 2-1521/03, необхідно зазначити наступне.

У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до п. 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, видача свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Таким чином, ОСОБА_10 , яка прийняла спадщину матері, подавши 24.06.1999 р., тобто протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, у державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, вправі оформити спадкові права і набути право власності на спадкове майно у будь-який час, незалежно від того, скільки часу минуло з дня відкриття спадщини. А, так як, з приводу спадкового майна ОСОБА_14 між її спадкоємцями за законом (ОСОБА_7 та ОСОБА_10) виник спір щодо спадкового майна ОСОБА_14, який вирішувався в судовому порядку, то щодо позовних вимог ОСОБА_10 про визнання за нею права власності на спадщину матері, яку вона прийняла у встановлені законом порядку та строки, і яке стало належати їй з моменту відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, положення правового інституту позовної давності не підлягали застосуванню.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищезазначені положення правових норм, які були чинними на час існування спірних правовідносини, та, зважаючи на встановлені обставини справи у їх об»єктивній сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг законності і обґрунтованості оскарженого рішення не спростовують, тому апеляційні скарги належить відхилити,оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.