Справа № 443/368/15-ц Провадження № 2/443/204/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Салія В.В.

при секретарі Оленич І.Я.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон та тимчасовий виїзд її за кордон в ОСОБА_4 без згоди батька, -

встановив :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом про надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон їй малолітній дитині - сину ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, та тимчасовий виїзд дитини разом з нею за кордон в ОСОБА_4 без письмового дозволу батька ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2008 року уклала шлюб з ОСОБА_3. Від шлюбу 05 листопада 2009 року у них народився син ОСОБА_5. Рішенням Жидачівського районного суду від 29 червня 2011 року шлюб між ними було розірвано, малолітнього сина ОСОБА_5 залишено на її вихованні. 28 липня 2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6. З метою відпочинку, оздоровлення сина, вона має намір виїхати разом з ним за кордон в ОСОБА_4, однак відповідач без будь-якої аргументованої причини відмовляється надати дозвіл для оформлення необхідних документів та виїзду дитини за кордон. Позивачка вважає, що це суперечить інтересам дитини, а тому просить визнати безпідставною та незаконною відмову відповідача та надати дозвіл на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон та її тимчасовий виїзд за кордон в ОСОБА_4 без згоди батька.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали, суду заявили, що позивачка має намір виїхати разом з сином до своєї матері в ОСОБА_4 на постійне проживання і це позбавить відповідача ОСОБА_3 приймати участь у його вихованні. Відповідач любить свого сина ОСОБА_5. Поскільки позивачка перешкоджала йому у зустрічах з сином та вихованні його, то він звернувся в службу сім»ї та молоді Жидачівської РДА. Розпорядженням голови Жидачівської РДА № 304 від 25.04.2012 року визначено спосіб його участі у вихованні сина ОСОБА_5, він має право спілкуватися з ним, мати щотижневі побачення( у першу і третю середу з 11.00 год. до 20.00 год. наступного дня та другу і четверту суботу з 11.00 год. до 20.00 год. наступного дня) із правом забирання дитини до себе додому. При наданні дозволу на виїзд дитини за кордон буде порушено його право на виховання дитини.

Представник 3-ої особи органу опіки та піклування Жидачівської Райдержадміністрації ОСОБА_8 суду заявила, що розпорядженням голови Жидачівської РДА № 304 від 25.04.2012 року визначено спосіб участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні сина. З приводу надання дозволу на оформлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд її за кордон без згоди батька покладається на суд.

Представник Жидачівського відділення ДМС України в судове засідання повторно не зявився, хоч про день та час слухання справи був належно повідомлений.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, представника 3-ої особи, свідка ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Статтею 313 ЦК України, ст. 4.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Із аналізу вищенаведених норм випливає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків.

В судовому засіданні встановлено, що 25 жовтня 2008 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3. Від шлюбу 05 листопада 2009 року у них народився син ОСОБА_5. Рішенням Жидачівського районного суду від 29 червня 2011 року шлюб між ними було розірвано, малолітнього сина ОСОБА_5 залишено на її вихованні. 28 липня 2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6. Позивачка має бажання з метою відпочинку, оздоровлення сина виїхати разом з ним за кордон в ОСОБА_4, однак не може цього зробити, так як для цього їй необхідний дозвіл батька дитини, який відмовляється дати такий дозвіл.

Згідно ст. 9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Добровільно питання надання дозволу на виїзд за кордон малолітнього сина ОСОБА_5 сторонами не врегульовано.

Суд вважає, що позивачкою та її представником не надано суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо визнання безпідставною відмови відповідача у наданні дозволу малолітньому сину ОСОБА_5, на виїзд за межі України, тобто позивачкою всупереч вимог закону, передбачених ст. 60 ЦПК України , не доведено обставини заперечення відповідача щодо виїзду дитини за кордон, що дало б змогу суду прийняти рішення про надання дозволу для виїзду за кордон малолітньої дитини у супроводі матері без згоди батька. Крім цього, позивачкою не надано суду будь якого доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини, якій виповнилось лише п»ять років, за кордон, мети такого виїзду . Зазначені у позовній заяві твердження позивачки про те, що вона безуспішно неодноразово намагалася вирішити питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, у судовому засіданні не підтверджені.

Відповідно до статей 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей , незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами , що займаються питаннями соціального забезпечення , судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Розпорядженням голови Жидачівської РДА № 304 від 25.04.2012 року визначено спосіб участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5, він має право спілкуватися з ним, мати щотижневі побачення( у першу і третю середу з 11.00 год. до 20.00 год. наступного дня та другу і четверту суботу з 11.00 год. до 20.00 год. наступного дня) із правом забирання дитини до себе додому. Питання про скасування чи зупинення даного розпорядження позивачкою не ставилось.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 208,209, 212-215 ЦПК України , ст. 313 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 154-155, 157 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд,-

Вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон та тимчасовий виїзд її за кордон в ОСОБА_4 без згоди батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд.

Головуючий-суддя: підпис

Суддя Жидачівського районного суду В.В. Салій

Примітка: оригінал рішення знаходиться

в матеріалах цивільної справи № 443/368/15-ц