Справа № 346/942/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1366/2015
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О. секретаря Капущак С.В.

з участю: представника апелянтів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Нижньовербізька сільська рада про скасування державних актів на право приватної власності на землю та усунення перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1 по сусідству з відповідачами. Відповідно до плану-схеми розташування земельної ділянки, а також генерального плану забудови села, по лінії вул. Руднєва розташована дорога, шириною 6м для проїзду транспорту, тощо. Однак відповідачі на зазначенй дорозі облаштували город, де вирощують сільськогосподарські культури, насадили дерева, спорудили сарай, що унеможливлює використання цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Просили усунути перешкоди в користуванні майном. Скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №041125 від 14.02.1997 року, виданий на ОСОБА_9 та Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №041126 від 02.02.1997 року, виданий на ОСОБА_8 Стягнути з відповідачів на їх користь понесені судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянти зазначають, що між ними та відповідачами тривалий час існує спір щодо усунення перешкод в користуванні дорогою, оскільки відповідачі приватизували земельну ділянку під город, яка згідно плану-схеми призначена для проїзду транспорту тощо і має становити 6 метрів.

Апелянти також вказують, що суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим доказам, згідно з якими, у архівних документах та генеральному плані с. Нижній Вербіж передбачено дорогу для заїзду до їхніх домоволодінь розміром 6 метрів саме на частині приватизованих відповідачами земельних ділянок.

Крім того, суд безпідставно надав перевагу свідченням сільського голови про те, що при прийнятті рішення про передачу земельних ділянок відповідачам, сільська рада не виділяла земельної ділянки під дорогу, оскільки до їх будинків є підїзд з іншої сторони. Разом з тим, жодних письмових доказів, які б стверджували відсутність дороги на приватизованих відповідачами земельних ділянках суду не надано.

Вважають, що судом незаконно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки діями відповідачів порушуються їхні права, як суміжних користувачів земельних ділянок на вільне їх користування.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянти просять скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог в повному обємі.

В судовому засіданні представник апелянтів доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просили про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову. Вважають, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, тому просять рішення в даній справі залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка 0,2590 га в с. Н. Вербіж належить ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ІФ №041125 від 14.02.1997 р., а земельна ділянка 0,3889 га в с. Н. Вербіж належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ІФ №041126 від 02.02.1997 р.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається порушення земельного законодавства при видачі спірних Державних актів на право приватної власності на землю, а до будинків позивачів є під'їзд з іншого боку.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

копіями Державного акту на право власності на земельну ділянку /а.с.5, 9-10/, копією проекту забудови земельної ділянки /а.с.6/, копією схеми виносу в натурі меж земельної ділянки та розбивка будівель /а.с.7/, копією викопіювання з генплану с. Нижній Вербіж /а.с.11-12/, довідками Нижньовербізької сільської ради від 18.11.2014 р. /а.с.13-15/.

Судом також встановлено, що відповідачі в добровільному порядку надали позивачам піший прохід через свої земельні ділянки шириною 3 м., що підтверджується копією акту від 06.11.2014р. /а.с.8/.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно зауважив, що вище зазначені письмові документи спростовують позовні вимоги позивачів щодо факту наявності дороги загального користування зі сторони вул. Руднєва, с. Нижній Вербіж до домоволодінь позивачів, а також не є доказами того, що в даному випадку має місце порушення субєктивних прав позивачів, оскільки вони позбавлені можливості проїзду до своїх будинковолодінь зі сторони вул. Руднєва по дорозі загального користування.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції на підставі зібраних письмових доказів по справі правильно встановив, що при видачі спірних Державних актів на право приватної власності на землю, порушення земельного законодавства не вбачається. При цьому право власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не порушено. Крім того, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ні в суді першої інстанції ні в засіданні апеляційного суду не надали жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що Нижньовербізькою сільською радою виділялась земельна ділянка під дорогу по вул. Руднєва та що при видачі Державних актів на право приватної власності на землю відповідачів, порушені їх права.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про безпідставність позовних вимог є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року залишити без зміни

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_10