Справа № 603/379/15-ц
Провадження №2/603/135/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

при секретарі Смолінчук М.М.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м. під літерою «А», Курник «Б», Стайня «В», Стодола «Г», Огорожа №1, Ворота №2;

- земельну ділянку площею 1,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №662012;

- земельну ділянку площею 0,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №662012.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 24.10.2002 року помер ОСОБА_2 васильович. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із:

- житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м. під літерою «А», Курник «Б», Стайня «В», Стодола «Г», Огорожа №1, Ворота №2;

- земельної ділянки площею 1,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №662012;

- земельної ділянки площею 0,36 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №662012.

Позивач вважає що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, як спадкоємець за заповітом.

Позивач ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що спадкуванню підлягає колгоспний двір і тому, що заповіт складено на земельний пай, а на даний час вже видано Державний акт..

Представник позивача, позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач - представник Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що 24.10.2002 року у віці 81 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №098022 виданого 25.10.2002 року, актовий запис №13.

Ще за життя померлому належав:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м. під літерою «А», Курник «Б», Стайня «В», Стодола «Г», Огорожа №1, Ворота №2, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння;

Згідно заповіту, складеного в с.Високе Монастириського району Тернопільської області 14.04.1998 року, спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями і присадибною ділянкою в розмірі 0,50 га, земельний пай, який знаходиться в спілці селян ОСОБА_2

Як убачається з свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а.с.7) житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Високе по вул.Зелена №45 належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з двох членів, головіою якого був ОСОБА_3

З довідок №№524, 525 від 18.05.2015 року, виданої виконкомом Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що в будинковолодінні по вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області була зареєстрована і проживала ОСОБА_4 дружина спадкодавця, яка померла 03.11.1998 року.

Як слідує з листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на будинковолодіння за адресою: вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області з підстав того, що спадкуванню підлягає колгоспний двір та відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1957 році.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 має право на прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на житловий будинок з надвірними будівлями, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно судом встановлено не було.

Окрім вищевказаного померлому спадкодавцю ОСОБА_6 за життя належала:

- земельна ділянка загальною площею 2,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради, з яких 1,78 га ріллі та 0,36 га кормових угідь, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662012.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, заповіту (а.с.6), спадкодавець заповів позивачу земельний пай. Проте на дану земельну частку (пай) спадкодавцю за життя був виданий Державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

На підставі рішення 3 сесії ІV скликання Висоцької сільської ради народних депутатів від 20.08.2002 року №15 ОСОБА_3 виділена та передана йому у приватну власність земельна ділянка площею 2,14 га та видано Державний акт на право приватної власності на дану землю.

Таким чином спадкуванню підлягає земельна ділянка загальною площею 2,14 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662012.

Окрім вказаного позивач також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №359/01-16 від 15.05.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акта був втрачений.

На даний час виготовити правовстановлюючі документи на вищевказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 в державній нотаріальній конторі.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

А тому, беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 який помер 24.10.2002 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкове майно ОСОБА_2 фактично прийняв.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 має право на спадкове майно.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а позивач фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Висоцької сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою вул.Зелена №45 с.Високе Монастириського району Тернопільської області до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м. під літерою «А», Курник «Б», Стайня «В», Стодола «Г», Огорожа №1, Ворота №2;

- земельну ділянку загальною площею 2,14 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Висоцької сільської ради, з яких 1,78 га ріллі та 0,36 га кормових угідь, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №662012 і які належали ОСОБА_3, який помер 24.10.2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_7