Справа № 569/4413/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi :

головуючого суддi ОСОБА_1,

при секретарі Патій Н.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди одного з батьків, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Рівненського міського суду із цивільним позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди одного з батьків.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 27 червня 2003 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. 28 квітня 2007 року у них народився син ОСОБА_6. 05 квітня 2013 року рішенням Рівненського міського суду шлюб між ними було розірвано, а дитину залишено на проживання з нею. З часу розлучення з відповідачем і на даний час, вона здійснює догляд за сином, піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. В свою чергу відповідач не переймається проблемами сина та не здійснює належного догляду за ним. Літом 2014 року вона зверталась до ОСОБА_5 з проханням надати дозвіл для виїзду сина за кордон на відпочинок. Однак, відповідач безпідставно відмовив у наданні такого дозволу і вона змушена була їхати на відпочинок до АР Крим, де також у неї виникли проблеми повязані з відсутністю згоди відповідача на виїзд сина до тимчасово окупованої АР Крим. Вважає, що такі перешкоди з боку відповідача повязані лише через неприязні відносини, які виникли між ними, а отже і відмова в наданні ним дозволу для виїзду за кордон не може бути визнана законною та обґрунтованою. Просить дозволити тимчасові виїзди ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька ОСОБА_5 в її супроводі або інших уповноважених нею осіб, починаючи з дня набрання рішенням чинності та до виповнення сином 16 років, тобто до 28 квітня 2023 року.

29 квітня 2015 року представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заперечення в яких вказала, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні. Оскільки позивачем до позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову ОСОБА_5 надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні. Крім того, не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, не вказано чіткої мети для такого виїзду, країни виїзду, не додано дозвільних документів віз, закордонного паспорту або проїзних документів, не зазначено конкретного періоду перебування дитини за кордоном.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог в якій просив дозволити тимчасові виїзди ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без згоди батька ОСОБА_5 в супроводі ОСОБА_4 починаючи з 01 серпня 2015 року до 01 вересня 2015 року в наступні країни : Туреччина, Єгипет, Болгарія, Польща, Греція, Румунія.

В судовому засіданні представник відповідача зменшені позовні вимоги визнала та не заперечила щодо їх задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Рівненського міського суду від 05 квітня 2013 року шлюб між ними розірвано.

Згідно Свідоцтва про народження серії І-ГЮ №051840, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 938, 28 квітня 2007 року народився ОСОБА_7, батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з матір'ю.

На даний час, позивач разом з сином, має намір та потребує тимчасово виїхати за кордон, однак відповідний дозвіл у відповідача не може отримати, оскільки стосунки з останнім неприязні. Відповідач не переймається проблемами сина та не здійснює належного догляду за ним.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини.

Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі - Закон) та п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьківські права, відповідно до ч. 2, ч. 1 ст. 155 СК України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Також необхідно зазначити, що із Конвенцією про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.91 року) в усіх діях що до дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням інтересів дитини, а також що виїзд дитини за кордон не суперечить її інтересам, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-215, 218, 294, 296, 297 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Дозволити малолітньому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька ОСОБА_5 у супроводі матері ОСОБА_4 , починаючи з 1 серпня 2015 року до 1 вересня 2015 рокуу наступні країни: Туреччину,

Єгипет, Болгарію, Польщу, Грецію та Румунію.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Сидорук Є.І.

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2015 року.

Суддя : Сидорук Є.І.