АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/5125/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/342/К/15 суддя Чайкіна О.В.
Категорія - 53 (I) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участі - позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника відповідача Майстренка Олександра Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про визнання трудових угод трудовим договором, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення компенсацій, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - ПАТ "АМКР") про визнання трудових угод трудовим договором, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення компенсацій, відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати трудові угоди, укладені між нею та відповідачем - трудовим договором; зобов'язати відповідача видати наказ про прийняття ОСОБА_1 на посаду інженера-перекладача з 20.03.2008 року та наказ про звільнення її з цієї посади з 01.06.2012 року, зобов'язавши при цьому відповідача внести відповідні записи до її трудової книжки; стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням індексу інфляції в розмірі 24337,81 грн., моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн., а також судовий збір в розмірі 393,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 20.03.2008 року між нею та відповідачем було укладено трудову угоду № 1586, у відповідності до розділу 1 якої, вона як "виконавець" зобов'язана проводити роботи, пов'язані з виконанням усних та письмових перекладів у термін з 21.03.2008 року по 21.09.2008 року, а згідно розділу 2 "Підприємство" зобов'язане проводити оплату праці у розмірі 2673 грн. за повний відпрацьований місяць. Вказувала, що укладала аналогічні угоди з відповідачем декілька років, при цьому строк кожної наступної трудової угоди розпочинався в день, що слідував за днем, коли закінчувався термін дії попередньої трудової угоди. Таким чином, починаючи з 20.03.2008 року вона, безперервно працювала на ПАТ "АМКР" у протокольному (на теперішній час організаційному) відділі, виконуючи усні та письмові технічні переклади, мала постійне робоче місце, забезпечене комп'ютером, на якому перебувала щоденно протягом 8-ми годин. Робота виконувалась нею з понеділка по п'ятницю, згідно з графіком роботи організаційного відділу з 8.00 год. до 16.45 год., тобто мала систематичний характер. Під час виконання робіт вона підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку, що діє в організаційному відділі ПАТ "АМКР", отримувала заробітну плату за фактично відпрацьований час на підставі даних Акту-довідки, яка складалася в кінці кожного місяця з зазначенням фактично відпрацьованого часу. Трудові угоди, між нею та Відповідачем переукладалися десять разів, і починаючи з 20.03.2008 року вона надавала Відповідачу послуги перекладача і працювала без відпустки, що є порушенням ст. 45 Конституції України, ст. 75 КЗпП України. Вважає, що оскільки вона працювала ненормований робочий день, то фактично виконувала роботу інженера-перекладача та на підставі п.3.2.7 Додатку № 2 до Колективного договору, має право на 7 днів додаткової відпустки. 30.05.2012 року за згодою сторін достроково припинена дія трудової угоди № 243 від 16.01.2012 року на стадії фактичного виконання з 01.06.2012 року. Тому, згідно наведеному у позовній заяві розрахунку, позивач вважає, що відповідач повинен їй виплатити компенсацію за невикористанні нею відпустки у розмірі 20011,74 грн., а з урахуванням індексу інфляції - у розмірі 24337,81 грн. Крім того, вважає, що ухилившись від укладення трудового договору, відповідач тим самим позбавив її зарахування відпрацьованого терміну до трудового стажу, підмінивши фактичні трудові відносини цивільно-правовими. Також вважає, що своїми діями відповідач заподіяв їй значної моральної шкоди, оскільки відповідач позбавив її права на відпочинок, що не могло не позначитись на її відносинах у сім'ї, вона не могла забезпечити належного відпочинку своєму синові. Моральна шкода обґрунтована й тим, що трудові угоди, фактично позбавили її права на користування листами непрацездатності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, поставила питання про скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про забезпечення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Наголошувала на тому, що робота на підприємстві відповідача за трудовими угодами носила систематичний характер, при цьому метою укладення трудових угод була саме трудова діяльність а не отримання певного матеріального результату. Вважає, що позовні вимоги доводяться поясненнями свідків, журналом понадурочних робіт перекладачів, актами-довідками, витягом з розрахунку приватного клієнта та актом перевірки територіального органу державної інспекції праці України, згідно якого чітко визначено, що трудові угоди. Укладені між сторонами носять всі ознаки трудового договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження постійного працевлаштування та неотримання зарплатні за період праці у відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 20.03.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "АМКР" було укладено трудову угоду № 1586. У відповідності до розділу 1 цієї угоди позивач зобов'язана проводити роботи, пов'язані з виконанням усних та письмових перекладів у термін з 21.03.2008 по 21.09.2008 року. Згідно до розділу 2 "Підприємство" зобов'язане проводити оплату праці у розмірі 2673 грн. за повній відпрацьований місяць.

Сторонами укладались аналогічні угоди декілька років, а саме: 13.05.2008 року була укладена трудова угода № 2579, яка аналогічна попередній угоді з підвищенням оплати праці до 3209 грн. (а.с.10); 19.09.2008 року була укладена трудова угода № 4469, яка аналогічна попереднім терміном до 21.03.2009 року (а.с.12); 23.03.2009 року була укладена трудова угода № 674, яка аналогічна попереднім терміном до 22.09.2009 року (а.с.13); 16.09.2009 року була укладена трудова угода № 3246, яка аналогічна попереднім терміном до 31.12.2009 року (а.с.14); 31.12.2009 року була укладена трудова угода № 99, яка аналогічна попереднім терміном до 01.07.2010 року (а.с.15); 25.06.2010 року була укладена трудова угода № 3492, яка аналогічна попереднім з підвищенням оплати праці до 3741 грн. терміном до 31.12.2010 року (а.с.16).

04.01.2011року між сторонами було укладено дещо змінену за своїм змістом трудову угоду №79, але не змінену по своїй суті, терміном до 30.06.2011 року (а.с.17).

Згодом 20.07.2011 року між сторонами була укладена трудова угода № 3269, яка аналогічна попередній з підвищенням оплати праці до 4380 грн. терміном до 30.12.2011 року (а.с.19); 16.01.2012 року була укладена трудова угода № 243, яка аналогічна попередній терміном до 30.06.2012 року (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2012 року за згодою сторін достроково припинена дія трудової угоди №243 від 16.01.2012 року на стадії фактичного виконання з 01.06.2012 року (а.с. 10-23).

Як вбачається із змісту зазначених трудових угод позивач зобов'язувалась виконувати роботи, пов'язані з виконанням усних та письмових технічних перекладів із дотриманням діючих нормативних актів та стандартів на підприємстві. Завдання, у якому зазначались строк та обсяг виконання робіт, мала отримувати від замовника, узгоджувати та підписувати його, вказані завдання позивач мала виконувати на свій ризик, самостійно організовувати виконання роботи, при цьому не підлягала під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, режим роботи визначався нею самостійно, але з дотриманням норм охорони праці, санітарії та техніки безпеки, а відповідач повинен забезпечити позивача усім необхідним для виконання роботи, передбаченої в угоді, своєчасно прийняти та оплатити виконану позивачем роботу, період виконання роботи узгоджувався, встановлювалась орієнтовна сума оплати роботи, оплата за виконану роботу виконувалась щомісяця за фактично виконані об'єми робіт в розмірах згідно Акту виконаних робіт. Період виконання робіт сторонами узгоджувався та відображався в угоді.

Тож в розумінні вказаних угод, вони були укладені між підприємством (замовником) та підрядником ОСОБА_1, а не роботодавцем і працівником і за умовами договорів позивач брала на себе зобов'язання виконувати певну роботу на свій ризик, самостійно організовувати її виконання у певний термін і режим роботи визначати самостійно, при цьому не підпадаючи під дію правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Разом з тим, під час оформлення на роботу за трудовим договором працівник зобов'язаний надати документи, зазначені у статті 24 КЗпП: паспорт, трудову книжку (за наявності), у визначених законодавством випадках - документ про освіту, довідку про стан здоров'я та інші документи. Також надається довідка про присвоєння ідентифікаційного номера та свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. На підставі наданих документів та заяви працівника власник видає наказ чи розпорядження про прийняття на роботу До трудової книжки вноситься запис про прийняття на роботу, а весь час роботи зараховується до трудового стажу.

Підписання сторонами контракту є правовою підставою для видання наказу (розпорядження ) про прийняття працівника на роботу з дати установленої в контракті за згодою сторін .

Проте, з матеріалів справи вбачається і зазначена обставина не заперечувалася сторонами, що позивач заяву про прийняття на роботу не писала, трудову книжку на підприємство не надавала, і наказ про прийняття на роботу відповідачем не видавався.

Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом дії укладених з нею угод письмово не зверталась до адміністрації підприємства із письмовими заявами про прийняття її на роботу згідно норм КЗпП України, навпаки, позивач протягом тривалого часу укладала аналогічні угоди з відповідачем, погоджувалась на їх умови, що свідчить про те, що вона за власним волевиявленням не заперечували проти співпраці з ПАТ "АМКР" в рамках цивільно-правового договору.

Окремим пунктом вказаних угод у розділі угоди "Розмір і порядок оплати" передбачено, що заробітна плата позивачу повинна виплачуватися щомісячно за рахунок коштів підприємства - Замовника в строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем підписання Акту виконаних робіт. Переукладаючи трудові угоди, та підписуючи акти виконаних робіт позивач жодного разу не зверталась до відповідача з питанням щодо працевлаштування її на постійну роботу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що актом перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Державної інспекції України з питань праці за № 04-05-46/267 чітко визначено, що трудові угоди мають всі ознаки трудового договору, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Так, з акту перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Державної інспекції України з питань праці за № 04-05-46/267 випливає, що з 06.12.2014р. по 12.12.2012 року державним інспектором праці проведено перевірку додержання законодавства про працю на ПАТ "АМКР" за зверненням ОСОБА_1, під час якої встановлено порушення КЗпП України у взаємовідносинах з позивачем (а.с. 212-214).

Проте, акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання (Постанова ВСУ від 10 вересня 2013 року у справі №21-237а13).

Тобто, акт лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення і сам по собі не породжує певних правових наслідків для суб'єкта господарювання, не є актом індивідуальної дії. Він є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник органу, який проводить перевірку.

Так, стороною позивача не надано ані в суді першої інстанції ані апеляційної істанції доказів накладання адміністративних чи будь-яких інших штрафних санкцій за порушення трудового законодавства відносно ОСОБА_1, так само не доведено і фактів притягнення посадових осіб ПАТ "АМКР" до адміністративної чи то кримінальної відповідальності за порушення трудового законодавства у взаємовідносинах з ОСОБА_1

Тож, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних та допустимих доказів порушення прав позивача на працю встановлено.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами того факту, що позивач погодилась на виконання запропонованих відповідачем робіт. На підставі цього, а також зважаючи на вимоги ст. 203 ЦК України, позивач вільно, без примусу, у відповідності з її внутрішньою волею самостійно укладала з відповідачем угоди на виконання робіт, які за своєю правовою природою відповідають вимогам договору підряду. При цьому, позивачу було відомо, на що вказаний договір був спрямований і які реальні правові наслідки, що обумовлені ним, але не відмовлялася від запропонованої роботи на умовах договору підряду і в подальшому декілька разів переукладала трудові угоди, тим самим погоджуючись на виконання робіт передбачених ними. Позивач пояснила, що заяви про прийом на роботу до штату працівників відповідачу не подавала і про наявні ванкансії перекладачів тощо не цікавилася.

Правовідносини, які виникли в даному випадку між позивачем та відповідачем регулюються главою 61 ЦК України, а положення укладених угод містить ознаки договору підряду, за яким одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а остання зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). Також положення укладених між сторонами у справі містять положення щодо ціни роботи, яка включає плату за виконану роботу (843 ЦК України); щодо строку виконання роботи (ст. 846 ЦК України); а також щодо взаємних прав та обов'язків ОСОБА_1 та ПАТ "АМКР" щодо виконання перекладів та їх прийняття й оплати підприємством, що кореспондується з ст. 847 ЦК України, ст. 850 ЦК України, ст. 853 ЦК України; ст. 854 ЦК України.

З актів виконаних робіт також вбачається, що розмір оплати послуг не залежав від кількості відпрацьованих годин і не змінювався протягом дії трудової угоди, тобто був обумовлений сторонами розмір оплати, який є однією з ознак цивільно-правових договорів (а.с. 43, 107-157).

Аналіз трудової угоди свідчить про те, що всі зазначені умови є в трудовій угоді, якими сторони керувались виконуючи її.

Слід зазначити, що звертаючись до суду з вимогами визнати трудові угоди трудовим договором, позивач не ставить питання про недійсність трудових угод та їх скасування.

З огляду на зміст ст. 204 ЦК України правочин є правомірний, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто на теперішній час трудові угоди (правочин) є дійсними. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України.

Порушень вимог зазначених норм не було, що підтверджується фактом неоднарозового переукладання трудових угод позивачем.

У відповідності до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду та фактично зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та є спробою їх переоцінити.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення в достатньо повному обсязі дослідив обставини справи, вірно визначився з природою спірних правовідносин, правильно визначив норми права, які підлягають застосуванню, тобто дотримався норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим рішення суду не підлягає скасуванню чи зміні, в той час як апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: