Єдиний унікальний номер: 378/480/15-ц
Провадження № 2/378/168/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2015 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Карабань З. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торчицької сільської ради, треті особи про визнання права на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що житловий будинок АДРЕСА_1, 1955 року побудови, належав до майна колгоспного двору, головою та єдиним членом якого на час припинення двору 15 квітня 1991 року була ОСОБА_3, яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. Рішенням виконкому Ставищенської районної ради №117 від 06.06.1989 року було затверджено списки власників житлових будинків по Торчицькій сільській раді для отримання свідоцтв про право власності, де власником вказаного будинку визнана ОСОБА_3. Проте, за життя правовстановлюючий документ на вказаний будинок нею отриманий не був.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, спадщину після смерті якої за заповітом прийняла вона (позивач) та отримала в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна.

Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині, спадкодавиця не мала.

Торчицька сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлої не видала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі.

Вказаний будинок загальною площею 54,40 кв. метри житловою площею 30,80 кв. метри вартістю 17995 гривні розташований на земельній ділянці, яка не приватизована.

Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок.

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_4 не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача.

Представник відповідача Торчицької сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради.

Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Торчицької сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Торчицької сільської ради за 1983-1985 роки та рішення виконкому Ставищенської районної ради №117 від 06.06.1989 року житловий будинок АДРЕСА_1, 1955 року побудови, відносився до майна колгоспного двору, головою та єдиним членом якого була ОСОБА_3, яка станом на 15 квітня 1991 року проживала в даному дворі та не втратила частку в його майні і набула право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору.

Відповідно до технічного паспорту загальна площа вищевказаного будинку становить 54,40 м2, житлова площа - 30,80 м2, інветаризаційна вартість будинку - 17995,00 гривень (а. с. 18-21). Змельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, не приватизована (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті останньої спадщину за заповітом прийняла позивачка ОСОБА_1, відповідно до ст. ст. 534 ч. 1, 529 ч. 1, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України (1963), як особа, яка фактично вступила в володіння спадковим майном (а. с. 39-43).

Торчицька сільська рада свідоцтва про право власності на ім'я померлого не видала, що позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі (а. с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 за життя набула право власності на вказаний будинок, як єдиний член колгоспного двору відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 останньої позивач набула право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок і оскільки представником відповідача Торчицької сільської ради позов визнається, то він підлягає задоволенню.

Оскільки Торчицька сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Керуючись ст. ст. 120, 123, 524, 525, 526, 534 ч. 1, 529 ч. 1, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України (1963 р.), ст. ст. 15, 182, 392 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 1, 2, ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 01 квітня 2003 року ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 54,40 кв. метри житловою площею 30,80 кв. метри, вартістю 17995 (сто сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. М. Марущак