Провадження № 2/752/501/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.06.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», 3-тя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Тролейбусного депо № 1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18148,73 гривні, 700 гривень, витрачених на проведення оцінки колісного транспортного засобу, 5000 моральної шкоди та судових витрат у справі.

В ході судового розгляду судом була проведена заміна відповідача на належного - Комунальне підприємство «Київпастранс».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25.04.2014 р. на проспекті Голосіївському, 17 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле» д.н. НОМЕР_2 та тролейбусу з ботовим номером 1912, під керуванням водія ОСОБА_2

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія тролейбуса відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 13.05.2014 р.

Тролейбус з бортовим номером 1912 належить Тролейбусному депо № 1 КП «Київпастранс».

Відповідно до Звіту вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Шевроле» становить 18148,73 гривень. За проведення авто товарознавчого дослідження позивач сплатив 700 гривень.

Крім того позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана моральна шкода, яка виразилась у нервовому напруженні внаслідок пошкодження транспортного засобу, зміною способу життя, душевних хвилюваннях.

Моральну шкоду він оцінює в 5000 гривень.

На підставі положень ст..т. 1166, 1167, 1172. 1187 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача, як з власника транспортного засобу та підприємства, з вини працівника якого було завдано шкоди, матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим і не доведеним.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2014 р. на проспекті Голосіївському, 17 в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле» д.н. НОМЕР_2 та тролейбусу з бортовим номером 1912, під керуванням водія ОСОБА_2

Транспортний засіб «Шевроле» д.н. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1

Тролейбус з бортовим номером 1912 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди належав КП «Київпастранс».

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 13.05.2014 р. встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія ОСОБА_2

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 25.04.2014 р., в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Зазначені обставини не оспорювались представником КП «Київпастранс», а тому в силу ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що саме на відповідача покладається обов»язок по відшкодуванню шкоду, завданої позивачу, внаслідок пошкодження транспортного засобу, що належить йому на праві власності в результаті ДТП, що сталось 25.04.2014 р.

Згідно з висновком спеціаліста, викладеному у Звіті про визначення вартості матеріального збитку від 25.04.2014 р., складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Шевроле» 18148,73 гривень .

Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у зв"язку з дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням автомобіля, позивач, як власник транспортного засобу «Шевроле», зазнав моральних страждань, оскільки тривалий час не міг вирішити питання щодо проведення відновлювального ремонту, в звязку з чим змінився нормальний спосіб життя, тривалий час вирішується питання щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень не є обгрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи.

Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя в зв»язку з тривалим вирішенням питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 гривень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

Питання щодо відшкодування судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути судові витрати у справі з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс», 3-тя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18148 гривень 73 копійки, моральну шкоду 1000 гривень, витрати на проведення оцінки в сумі 700 гривень, судовий збір в сумі 201 гривня 70 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя