Справа № 357/384/15-ц Головуючий у І інстанції Голуб А.В.
Провадження № 22-ц/780/3420/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

Він з 18 лютого 2004 року по 11 червня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу, а саме 17 квітня 2009 року, сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, оформивши договір купівлі-продажу на ім'я відповідача. На придбання спірної квартири були витрачені спільні кошти, відтак він має право на 1/2 частини цієї квартири. У звязку з наведеним просив суд розділити майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2; залишити на праві власності відповідача іншу частину квартири.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом не було взято до уваги ті обставини, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу за спільні кошти, оскільки на купівлю спірної квартири були витрачені як кошти від продажу майна відповідача, так і його особисті кошти, таким чином є правові підстави для задоволення його позовних вимог. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилався на те, що на придбання спірної квартири окрім коштів, отриманих відповідачем від продажу належної їй на праві власності 2/3 частини трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3, були витрачені й його кошти. В той же час жодного належного доказу з цього приводу надано не було. За таких умов зазначені посилання залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом. Натомість з матеріалів справи вбачається, що в день придбання спірної квартири відповідач продала належну їй на праві особистої приватної власності частину у розмірі 2/3 трьохкімнатної квартири АДРЕСА_4 (колишня вул. Павліченко, 77) в м. Біла Церква. Вартість продажу всієї квартири склала 34300,00 грн., відтак частка відповідача склала 22866,67 грн. При цьому зазначена в договорі вартість придбання спірної квартири складає 17600,00 грн. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновків про те, що спірна квартира хоч і була придбана під час перебування сторін у шлюбі, однак не належить до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і є особистою власністю відповідача, оскільки була придбана останньою за кошти, що належали їй особисто.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду вважає виваженими, обґрунтованими та такими, що повністю відповідають обставинам справи і вимогам закону. Будь-яких даних, які б спростовували вказані висновки, в ході апеляційного розгляду здобуто не було. Таким чином суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді