Справа №: 398/2506/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" червня 2015 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.

при секретарі Черкасовій Ж.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Держземагенства в Олександрійському районі Кіровоградської області, про визнання права власності на земельну ділянку,

Встановив:

Позивачка звернулась в суд з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідач ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/2 частини жилого будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 444,0 кв.м. по вулиці Енгельса, 9 в м. Олександрії. За договором дарування від 26 січня 2002 року відповідач ОСОБА_4 подарував відповідачу ОСОБА_3 1/2 частину вказаного жилого будинку, а 02 вересня 2008 року позивачка в свою чергу за договором купівлі-продажу набула у власність 1/2 частину жилого будинку. Однак земельна ділянка, за адресою вул. Енгельса, 9 в м. Олександрії, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та належала померлій ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії КР №1245 від 18 грудня 1995 року, до цього часу не переоформлена на наступних після спадкодавця власників будинку, а тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримала.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представники відповідачів виконавчого комітету Олександрійської міської ради, третьої особи - Управління Держземагенства в Олександрійському районі Кіровоградської області в судове засідання також не зявились, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 1999 року померла ОСОБА_5. Померлою було складено заповіт, посвідчений 18 липня 1997 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу - ОСОБА_6, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 являється спадкоємцем зазначеного у заповіті майна.

ОСОБА_4 прийняв спадщину на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 20 листопада 1999 року державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1945.

Відповідно до вказаного Свідоцтва спадкове майно складається з 1/2 частини жилого будинку саманного, обкладеного цеглою, жилою площею 36,9 кв.м., до якого прилягають надвірні будівлі, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, наданого спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою 06/01-1995 року по реєстру № 2-44 та зареєстрованого в Олександрійському БТІ 11/01-1995 року за № 963/44; та земельної ділянки площею 444,0 кв.м., що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія КР №1245 від 18 грудня 1995 року.

Згідно з договором дарування від 26 січня 2002 року, який посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстровано в реєстрі за № 268, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар 1/2 частину жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, що належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

2 вересня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 5041, який посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_8 02.09.2008 року. Відповідно до цього договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2, а остання прийняла у власність 1/2 частину жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9.

Як вбачається з листа управління Держземагенства в Олександрійському районі від 07 жовтня 2013 року, земельна ділянка, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, площею 444,00 кв.м. призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстрована на праві приватної власності за гр. ОСОБА_5, яка померла 22 квітня 1999 року, та на наступних власників 1/2 частини жилого будинку, з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9 - гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_2, право приватної власності на зазначену земельну ділянку переоформлено не було.

Відповідно до ОСОБА_7 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1849 від 07 жовтня 2013 року, земельна ділянка, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, площею 444,00 кв.м. має призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У відповідності до ч. 2 ст. 381 ЦК України у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно зі ст. 381 ЦК України та пп. ґ) п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», усі правочини щодо 1/2 частини жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, відповідно стосуються і земельної ділянки площею 444,00 кв.м., що знаходиться в м. Олександрії, вул. Енгельса, 9, так як зазначена земельна ділянка є присадибною (тобто є частиною садиби) та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 444,00 кв.м., що знаходиться по вулиці Енгельса, 9 в м. Олександрії Кіровоградської області.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України ЦПК України,-

В и р і ш и в :

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 444,00 кв.м., що знаходиться по вулиці Енгельса, 9 в м. Олександрії Кіровоградської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя