Справа № 346/4975/14-ц
Провадження № 2/346/50/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

У складі: головуючого судді Димашка В.П.,

за участі секретаря Гайової Г.Ф.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справи за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки від 07 серпня 2006 року, укладений між АКБ «Тас-Комерцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на даний час ОСОБА_5, ідентифікаційний № 2.

Вимоги мотивує тим, що у провадженні Коломийського міськрайонного суду (головуючий суддя Веселов В.М.) перебуває справа за позовом ТОВ «кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 та до неї про стягнення заборгованості.

В даному позові її зазначено як ОСОБА_6. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія 1-НМ № 003163 від 23.08.2007 р. її прізвище та імя «ОСОБА_6 Паола» було змінено на «Миклащук Людмила». У зв'язку з укладення шлюбу її прізвище «Миклащук» було змінено на «Терпякова», про що стверджується свідоцтвом про шлюб. Її анкетні дані залишаються незмінними досі.

Зі змісту позовної заяви, поданої ТОВ «Кредитні ініціативи» їй стало відомо, що 07.08.2006 р. ВАТ «Сведбанк» та відповідач ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 441/0806/87-081.

Відповідно до умов Договору ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 160 тис. грн. та зобовязувався повернути дані кошти на визначених Договором умовах.

Внаслідок укладення ряду договорів факторингу до ТО В «Кредитні ініціативи» перейшло право вимоги по кредитних зобовязаннях.

Оскільки умови кредитного договору ОСОБА_3 належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася значна заборгованість, то ТОВ «Кредитні ініціативи», маючи на це право, звернулося із позовом до суду про стягнення з останнього заборгованості по кредитному договору. Відповідачем також зазначено її (із попереднім прізвищем), оскільки виконання кредитного договору забезпечувалося порукою, де зазначено її анкетні дані.

До позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» було також додано копію договору поруки (фізична особа за фізичну особу) від 07.08.2006 р., сторонами якого зазначено: Поручитель - ОСОБА_6, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Чайковського, 42/18, інд. код НОМЕР_1; Позичальник - ОСОБА_3, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Костомарова, 4/45, інд. код. НОМЕР_2; Банк - АКБ «ТАС-Комерцбанк», 78200, м. Коломия, вул. Січових Стрільців, 58-а, МФО 300164, інд. код. 19356840.

Під зазначенням кожної сторони є підписи сторін, в тому числі нібито її.

Таким чином вона дізналася, що ТОВ «Кредитні ініціативи» намагається стягнути з неї заборгованість на підставі договору поруки від 07.08.2006 р., згідно якого вона нібито зобовязувалася перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком Позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 441/0806/87-081 від 07.08.2006 р., у сумі 160000 гривень, строком до 05.08.2011 р., з процентною ставкою 21% річних за їх використання.

Так як нею зазначений вище договір поруки не підписувався, то вона вважає, що його необхідно визнати недійсним, а тому з даним позовом змушена звернутися до суду.

Позовні вимоги вона обґрунтовує наступним. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину мас бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1-5 ст. 203 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Щодо спірного договору поруки від 07.08.2006 р., то вона категорично стверджує, що даного договору поруки вона не підписувала. Хто вчинив підпис під її анкетними даними в зазначеному вище договорі їй нічого не відомо. Тобто, з її сторони не було волевиявлення в укладенні договору, що відповідає положенням ст. 203 ЦК України, оскільки вона фізично не була присутня під час укладення договору та не надавала згоди на його укладення від свого імені.

До того ж, вона й не могла укладати жодних договорів, оскільки саме в період, коли датується спірний договір поруки, вона була прикута до ліжка внаслідок травми, отриманої від дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, 15.06.2006 року вона отримала політравму, закриту хребетно-спинно¬мозкову травму, перелом нижньої кінцівки, перелом кількох поперечних паростків хребців зліва. Того ж дня їй було проведено хірургічну операцію. Після виписки з лікарні 21.06.2006 р. вона перебувала вдома, її рухи були обмежені, їй було прописано ліжковий режим 1 місяць, однак фактично вона почала пересуватися з ліжка лише в листопаді 2006 року. Весь процес її лікування вдома проходив під пильним медичним наглядом і їй було категорично заборонено пересуватися, сидіти, ходити тощо. Тим більше, вона тривалий час ходити не могла через наслідки травми.

Внаслідок отриманих травм на даний час їй встановлено III групу інвалідності.

Також, відповідач ОСОБА_3 та чоловік на ім'я «Віталій» одного разу (приблизно в період, яким датується підписання спірного договору поруки) прийшли до неї додому і ОСОБА_2 пропонував їй підписати договір поруки, який вона на даний час оскаржує, проте вона категорично відмовилася від даної пропозиції та ніяких документів не підписувала.

Просить звернути увагу, що спірний договір поруки був підписаний невідомою особою 07.08.2006 р., тобто через нетривалий період після виписки її з лікарні, де вона перенесла складну хірургічну операцію та весь час перебувала вдома на ліжку, оскільки не могла вставати з ліжка.

Тому вона приходить до висновку, що в звязку з тим, що вона не підписувала спірного договору поруки від 07.08.2006 р., в неї було відсутнє волевиявлення на укладення даного договору і таке не могло відповідати її волі, а тому за таких обставин оскаржуваний договір слід визнати недійсним.

Відповідно до абз. 2 п. 28 Постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки раніше їй нічого не було відомо про існування спірного договору поруки, їй не надходило жодних повідомлень про укладення договору поруки, заборгованість претензії, попередження тощо. Про цей договір їй стало відомо лише після отримання позовної заяви з додатками ТОВ «Кредитні ініціативи» із Коломийського міськрайонного суду, а тому вона вважаю, що нею не пропущено позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона цього договору не підписувала, до неї у 2006 році в кінці літа підходив відповідач і ОСОБА_3 з ОСОБА_7 і просив щоб вона підписала договір поруки, оскільки він брав кредит. Вона йому відмовила, оскільки у неї діти і вона тривалий час в лежачому положенні після перенесеного ДТП а тому не може поручатися.

Представник відповідача ОСОБА_8 позову не визнав, та пояснив, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, та неналежних доказах, яким може бути тільки експертиза. Процедура підписання договору не передбачає перебування у приміщенні банку. Про обставини підписання йому нічого не відомо, оскільки договір підписувався «Тас-Комерцбанком».

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що в його присутності позивач договору поруки не підписувала. Оскільки він мав вступити у фірму ТзОВ «МІМ» статутним капіталом, він брав кредит для купівлі автомобіля на фірму, співвласником якої на той час був ОСОБА_9, який займався оформленням документів по кредиту, і саме останній запропонував позивачці бути поручителем. Це відбувалося у його присутності, вони удвох пішли до неї додому. Вона лежала у ліжку, Мурмелюк мав якісь документи, показував позивачці але остання відмовилась бути поручителем. Через декілька днів Мурмелюк сказав, що в банку вирішені всі питання, і йому треба зайти в банк для підписання кредитного договору. Коли він підписував договір поруки, то підпису поручительки та її самої не було. Чи позивач здійснювала платежі по кредиту йому невідомо. Він упевнений, що позивач не має відношення до його боргу. Позовні вимоги визнає.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що позивач у 2006 році попала у аварію, довго лежала у лікарні, і ніякі кредити вона не могла брати, та поручатися за когось, так як була у важкому стані, цілий рік була лежача.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що позивач є його сусідка, в травні 2006 року вона була в ДТП, загинув її чоловік, їй видалили селезінку. Вона близько місяця перебувала у лікарні, а перебуваючи вдома дуже важко ходила у дворі, ходила в магазин який на відстані 10 метрів від будинку, дальше він не бачив щоб вона ходила, оскільки вона була у важкому стані.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що 2007 року до нього підійшов ОСОБА_3, оскільки він був співвласником ТзОВ «МІМ» після смерті ОСОБА_12, та сказав що в якості частки у фірмі він внесе транспортний засіб «КРАЗ 260», для чого сказав що візьме кредит. Він погодився. У ОСОБА_3 не було поручителя, і він попросив підїхати до Люди. Вона відмовилась бути поручителем. Через півтора місяця він пригнав машину, оскільки взяв кредит, хто був поручителем йому невідомо. Оформленням документів займався ОСОБА_3, який пропонував їх підписати позивачці, однак вона відмовилось. Що необхідно зайти в банк для підписання кредитного договору він ОСОБА_3 не говорив. ОСОБА_3 каже неправду.

Беручи до уваги пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Встановлено, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» предявлено позовну заяву до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку 249 341 грн. 38 коп. заборгованості за кредитним договором №441/0806/87-081 від 07.08.2006 року, по якому ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора. Позичальником по вказаному кредитному договору є ОСОБА_3, а поручителем зазначено ОСОБА_6, з посилання на підписаний нею договір поруки №441/0806/87-081-П від 07.08.2006 року.

ОСОБА_6 згідно свідоцтва про зміну імені серія 1-НМ №003163 від 23.08.2007 року змінила прізвище на ОСОБА_13, а згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №050819, остання змінила прізвище на ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 заперечила факт підписання нею договору поруки №441/0806/87-081-П від 07.08.2006 року, факт неможливості його підписання у звязку з хворобою підтвердили свідки, а згідно висновку експерта №09/03-77 від 29.04.2015 року науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління МВС України в Івано-Франківській області підпис від імені ОСОБА_4 у договорі поруки від 07.08.2006 року виконаний не ОСОБА_4 (ОСОБА_1), а іншою особою, у звязку з чим позовну заяву необхідно задовольнити і визнати недійсним договір поруки від 07 серпня 2006 року, укладений між АКБ «Тас-Комерцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на даний час ОСОБА_1), ідентифікаційний № 2.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 84, 86, 88, 213, 215, 223, 294 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки від 07 серпня 2006 року, укладений між АКБ «Тас-Комерцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на даний час ОСОБА_1), ідентифікаційний № 2.

Стягнути з ТзОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме - 243 грн. 60 коп. судового збору, 900 грн. 48 коп. за проведену експертизу, та 2000 грн. за надання правової допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Димашок В. П.