АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі -Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. (а.с. 52-54)

З таким заочним рішенням не погодився позивач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. (а.с. 59-61)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що з 13 червня 1992 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2012 року (а.с.24)

Відповідно до розписки від 04 червня 2008 року, складеною ОСОБА_3, відповідачка отримала від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, які зобов'язалась повернути в строк до 15 грудня 2008 року. (а.с. 49)

10 березня 2009 року між відповідачами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 61 950 доларів США строком до 10 березня 2011 року.(а.с.48)

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року було розірвано вищевказаний договір позики від 10 березня 2009 року та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 2 143 279 грн. за договорами позики від 04червня 2008 року та від 10 березня 2009 року. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним було відмовлено. (а.с. 13-14)

Як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, відповідно до умов якого сторони визначили порядок його поділу, а саме: будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка для його обслуговування площею 0,150 га - є особистою приватною власністю ОСОБА_2, а земельна ділянка площею 0,150 га, що розташована у АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), - є особистою приватною власністю ОСОБА_3 (а.с.19)

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року заява ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору позики від 04 червня 2008 року недійсним та фіктивним була задоволена.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладання арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2010 року.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладання арешту на вищевказаний житловий будинок та заборони КП Дніпропетровського району «МБТІ» робити будь-які зміни в електронному реєстрі прав власників нерухомого щодо зазначеного будинку відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року вищевказану ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року було скасовано і ОСОБА_2 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено, оскільки рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 рокупро стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 2 143 279 грн. не виконано та договір про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя від 16 вересня 2010 року, був укладений після постановлення судами ухвал про забезпечення позову. (а.с.17-18)

Звертаючись з позовною заявою, позивач посилався на те, що всупереч вимогам ч.2 ст. 65 СК України спірні договори були укладені без його згоди, що є підставою для визнання їх недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, вищевказані положення статті 65 СК України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики, оскільки договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

У договорах позики, за якими ОСОБА_3 отримала грошові кошти, не зазначено, що кошти отримані для потреб сім'ї.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року, яким стягнуто з відповідачки борг за договорами позики також не було встановлено, що така позика отримана ОСОБА_3 в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що зобов'язання ОСОБА_3 за договорами позики не створюють обов'язків для ОСОБА_2, отже, згода позивача на укладення його дружиною договорів позики потрібна не була. Оспорювані договори позики не спрямовані на розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя, за своїми зобов'язаннями позичальник відповідає виключно своєю часткою в спільній сумісній власності подружжя. За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, оскільки вони зводяться до незгоди з цими висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що воно відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підстави для його скасування відсутні. А отже апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: