АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5543/15 Справа № 175/4770/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: ОСОБА_2

Суддів колегії: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що 24 лютого 2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яка має статус фінансової установи за законодавством України та внесена до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво ФК № 241 від 03 грудня 2009 року), та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 707 (а.с.43-48).

Згідно вказаного договору предметом договору відповідно до ст.1 п.1.1 у звязку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 24 лютого 2012 року ПАТ «ОТП Банк» передала ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1, зокрема і відносно боржника ОСОБА_5, де майновим поручителем виступає позивач (а.с.47) відповідно до укладеного кредитного договору № МL-300/275/2008 від 10.07.2008 року, за яким ОСОБА_5 отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 46 000 доларів США, з кінцевим терміном погашення 10 липня 2023 року включно, та взяв на себе зобовязання щомісячного повернення часток кредиту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,49% річних (а.с.6-9).

В забезпечення виконання ОСОБА_5 умов вищевказаного кредитного договору, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки № РМL-300/275/2008, предметом якого виступила земельна ділянка № 102 по вул. Шевченка в смт. Ювілейне Дніпропетровського району/області, площею 0,1314 га (а.с.10-12). Договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_8, яка в забезпечення виконання умов кредитного договору наклала заборону на відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки. Правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» є ПАТ «ОТПБанк», що підтверджено матеріалами справи.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був здійснений з дотриманням норм чинного законодавства, а згода ОСОБА_6 як майнового поручителя на укладання зазначеного договору згідно ст. 1080 ЦПК України, не потрібна, тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 203, 215, 1077, 1078, 1080 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", п. 1.2 Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами фінансових послуг» ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки позовні вимоги не доведені.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 лютого 2012 року укладений в порушення п. 1.2 Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами фінансових послуг», не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову, оскільки ЦК України та Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" не обмежує субєктивний склад боржників за договором факторингу, лише суб'єктами господарювання.

Пунктом 1.2 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг, від 03.04.2009, № 231 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" передбачено віднесення до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

Отже, зазначені розяснення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг стосуються того, що набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, є фінансовою операцією.

Таким чином, боржник за договором факторингу може бути як суб'єкт господарювання так і фізична особа.

Між тим п 1.2 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг, від 03.04.2009, № 231 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг", на який посилається апелянт, виключений розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 р. N 352.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Е.І. Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

ОСОБА_4