АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-6529 Головуючий у 1-й інстанції Диба О.В.
Доповідач Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління юстиції у м. Києві, Київської державної нотаріальної контори №11, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_5 до Головного управління юстиції у м. Києві, Київської державної нотаріальної контори №11, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним.

Суд встановив факт проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд визнав недійсним заповіт, складений 22 листопада 2005 року ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук ОльгоюСергіївною.

В задоволені решти позовних вимог судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.3, а.с.12-18).

В суд апеляційної інстанції представники відповідачів Головного управління юстиції у м. Києві та Київської державної нотаріальної контори №11 не зявились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення звязку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: уповноваженим на те особам 23 травня 2015 року та 25 травня 2015 року (т.3, а.с33, 34).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представників відповідачів, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. надіслала на адресу суду заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника ОСОБА_4 ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника позивача ОСОБА_11, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ОСОБА_10 познайомився з позивачем в жовтні 1993 року під час їх спільної роботи на заводі "Ремточмеханіка". Дана обставина сторонами не заперечувалась.

З вказаного вище часу, позивач та ОСОБА_10 перебували в дружніх відносинах.

Позивач у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком не перебувала.

З 2002 року стан здоровя ОСОБА_10 став погіршуватися і він вимушений був звертатися за допомогою до медичних закладів.

У грудні 2004 року ОСОБА_10 звернувся до лікаря-психіатра, який констатував наявність у нього помірно виражених інтелектуально-мнестичних порушень.

В березні 2005 року при зверненні за амбулаторною медичною допомогою до лікаря-психіатра Солтановського В М. у ОСОБА_10 було виявлено дисмнестичні порушення на протікаючі та минулі події, розлади критики, періодичні переживання тривоги та страх, що було тлумачено, як прояви "дементного синдрому" у рамках "дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступенів".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

З заяви ОСОБА_12 вбачається, що позивач та померлий ОСОБА_10 з 2004 року по 2011 рік проживали однією сімєю, вели спільне господарство. Неодноразово, у вказаний період приїздили для спільного відпочинку в м. Феодосія, де й відпочивали у її будинку.

З матеріалів справи вбачається, що 1 березня 2007 року між померлим ОСОБА_10 та ЗАТ "Охорона Комплекс" було укладено договір №7/0113сп спостереження за технічними засобами сигналізації, що знаходиться на квартирі (інших приміщеннях) громадян відповідно до умов якого, останнім було взято під спостереження сигналізацію, що встановлена на об'єкті за адресою: АДРЕСА_1. яка належала померлому ОСОБА_10 Відповідно до оперативної картки на квартиру, що охороняється, позивач була єдиною довіреною особою померлого, що свідчить про його відношення до позивача.

Згідно із договором-замовлення №7.10955 3 на організацію га проведення поховання від 8 серпня 2012 року позивач організувала поховання ОСОБА_10 після його смерті.

Відповідно наданих позивачем рахунків нею, спільно з померлим ОСОБА_13 сплачувалися кошти за утримання квартири померлого.

Як вбачається з акту судово-психіатричного експерта №660 від 11 вересня 2014 року померлий ОСОБА_10 за своїм психічним станом на час укладення заповіту на імя відповідача ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На час укладення спірного заповіту страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічно-соматогенного генезу з вираженням інтелектуально-мнестичними та емоційно-вольовими порушеннями і за своїм психічним станом тоді не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання недійсним заповіту, складеного 22 листопада 2005 року ОСОБА_10 на ім'я ОСОБА_4.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_5, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 не містить, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_3 також не навів таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими прийняття до уваги судом показань свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та ігнорування показань свідка ОСОБА_17, що призвело до неправильного вирішення справи в частині встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_10 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Так, показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які прийняті судом у якості підстав для висновку про проживання однією сім'єю позивача та ОСОБА_10, повністю узгоджуються та підкріплені наявними в матеріалах справи письмовими доказами оперативною карткою на квартиру, що охороняється (відповідно договору №7/0113Сп), в якій довіреною особою зазначено ОСОБА_5, копіями квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги та послуги охорони. Крім того, показання вищезазначених свідків про дивну поведінку померлого ОСОБА_10 знайшли своє підтвердження в акті судово-психіатричного експерта №660.

Показання ж свідка ОСОБА_17, зокрема про негативне ставлення ОСОБА_10 до жінок, антисанітарну обстановку в квартирі померлого, намагання ОСОБА_4 провести прибирання в його квартирі, не підкріплюються іншими доказами, а тому суд правомірно відхилив їх.

Доводи апеляційної скарги про те, що експертний висновок №660 від 11 серпня 2014 року є хибним, оскільки, на думку апелянта, експертиза проведена на підставі недостатньої кількості матеріалів та наявної інформації, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

У даному випадку, звертаючись до суду, зокрема, з вимогою про визнання заповіту недійсним, сторона позивача заявила клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, посилаючись на необхідність визначення психічного стану здоров'я ОСОБА_10 на момент оформлення заповіту та можливість усвідомлення померлим значення своїх дій та керування ними.

Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №660 від 11 вересня 2014 року померлий ОСОБА_10 за своїм психічним станом на час укладення заповіту на імя відповідача ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. На час укладення спірного заповіту страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічно-соматогенного генезу з вираженням інтелектуально-мнестичними та емоційно-вольовими порушеннями і за своїм психічним станом тоді не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Таким чином, дійсність заповіту, вчиненого ОСОБА_10 22 листопада 2005 року на користь ОСОБА_4 спростована позивачем у встановленому процесуальним законом порядку.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

У даному випадку, оспорюючи висновок експертизи, сторона відповідача посилається на те, що він є недостовірним, оскільки базується на підробленій (сфальшованій) медичній документації щодо психічного стану померлого ОСОБА_10 Водночас, докази на підтвердження обставини недостовірності медичної документації, яка стала базою для експертного дослідження, суду не надані. Посилання апеляційної скарги на те, що амбулаторна картка померлого ОСОБА_10, на підставі якої було проведено судово-психіатричну експертизу, підроблена є припущеннями сторони не підтвердженими допустимими доказами (вироком суду, що набрав законної сили). Відкриття кримінального провадження з цього приводу також не є підтвердженням факту підроблення указаного документа.

Таким чином, висновки, викладені в акті судово-психіатричного експерта №660 від 11 серпня 2014 року, відповідачем ОСОБА_4 у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 про те, що рішення суду в частині визнання недійсним заповіту є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на недостовірних висновках акту судово-психіатричного експерта №660 від 11 вересня 2014 року, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_4, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова