Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Нагорняка В.А.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про припинення права особи на частку у спільному майні, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, у якому просила припинити право власності ОСОБА_4 на 7/80 ідеальної частки у будинку АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що на підставі рішення апеляційного суду Вінницької області від 10 січня 2011 року вона є власником 82,5 % будинку АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 є власниками по 8,75 % зазначеного будинку кожна.

Вказувала, що між нею та ОСОБА_4 склалися напружені відносини, у зв'язку із чим спільне користування та володіння майном є неможливим. Вона пропонувала відповідачці викуп її частки, але остання відмовилась і почала вчиняти протиправні дії.

Також позивачка зазначала, що відсутня технічна можливість виділення частки відповідачки в натурі у зв'язку з малим її розміром. Вважає, оскільки відповідачка проживає окремо в будинку АДРЕСА_2, таке припинення права власності на її частку у спірному будинку не завдасть їй істотної шкоди.

Посилаючись на ст. 365 ЦК України, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_4 на 7/80 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок компенсації вартості належної їй на праві приватної власності 7/80 ідеальної частки зазначеного будинку грошові кошти в розмірі 91 594,00 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА у Вінницькій області згідно з квитанцією від 16 січня 2015 року № 14650. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 7/80 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у позові.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками будинку АДРЕСА_1, зокрема, ОСОБА_3 належить 82,5 %, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 8,75 % кожній.

Також установлено, що між сторонами існують тривалі напружені та неприязні відносини.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14 січня 2015 року виділ в натурі 7/80 частки будинку виконати неможливо. Ринкова вартість будинку складає 1 046 783 грн, а 7/80 його частки - 91 594 грн.

Відповідно до квитанції від 16 січня 2015 року сума в розмірі 91 594,00 гривень позивачем внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що частка ОСОБА_4 у спірному будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, сам будинок є неподільною річчю, спільне володіння та користування майном є неможливим, остання має у власності частину будинку АДРЕСА_2, і припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що у будинку, який є предметом спору, зареєстрований син ОСОБА_4, який не був залучений до участі у справі, і таким рішенням порушуються його права та інтереси.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Тобто такої складової, як згода відповідача на отримання компенсації, положення ч. 1 ст. 365 ЦК України не містить.

Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи, зокрема висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 січня 2015 року, вбачається, що ідеальна частка по площі будинку співвласника 7/80 частки в одиницях площі складає 8,75 кв. м і з урахуванням внутрішнього планування житлового будинку, функціонального використання приміщень та вимог ДБН виділ в натурі цієї частки виконати неможливо.

Що стосується висновків апеляційного суду щодо сина ОСОБА_4 - ОСОБА_8, то він не є співвласником будинку АДРЕСА_2, його право користування часткою у будинку як члена сім'ї ОСОБА_4 є похідним від права власника, тому необхідності у залученні його у якості третьої особи у справі не було. Сам по собі факт його реєстрації у спірному жилому приміщенні не свідчить про те, що він користується ним і проживає.

Крім того, сам ОСОБА_8 судове рішення не оскаржував.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та надавши правильну оцінку всім зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, та з урахуванням неприязних відносин між сторонами та того, що спільне володіння і користування будинком є неможливим, припинив право власності ОСОБА_9 на 7/80 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням положень ст. 365 ЦК України, а також на підставі проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи від 14 січня 2015 року, висновком якої визначено, що виділ в натурі 7/80 частки будинку виконати неможливо.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, в тому числі ч. 2 ст. 365 ЦК України щодо внесення позивачем вартості частки відповідачки на депозитний рахунок суду, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та її представників ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року скасувати.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

В.А. Нагорняк

В.А. Черненко

С.П. Штелик