НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3414/15
№ 2/183/2226/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі:

судді Юрєвої Т.І.,

при секретарі Хачатурової Е.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких він зазначив, що з 17.08.2002 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки у кожного з них різні, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї. З 02 червня 2014 року вони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання він дійшов до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, а також інтересам неповнолітніх дітей. Між ним та відповідачкою досягнута згода з приводу матеріального утримання та виховання їх спільних дітей: старша донька ОСОБА_3 після розірвання шлюбу буде проживати з ним, а молодша донька - ОСОБА_4 - буде проживати з матірю ОСОБА_2Г.(відповідачкою). Спірних питань відносно спільне нажитого майна немає. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судовому засіданні відповідачка з позовом про розірвання шлюбу згодна. Вона вказує, що дійсно з 02 червня 2014 року вони припинили шлюбні відносини, з цього часу вони мешкають окремо, не ведуть спільне господарство. Вона вважає, що подальше подружнє життя стало неможливим. Між ними досягнута згода з приводу матеріального утримання та виховання їх спільних дітей: старша донька ОСОБА_3 після розірвання шлюбу буде проживати з батьком, а молодша донька - ОСОБА_4 - буде проживати з нею. Спірних питань відносно спільне нажитого майна немає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Подружжя ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 17 серпня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 17.08.2002 року зроблено актовий запис № 649.

Подружжя мають двох неповнолітніх доньок: дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зараз проживають з матірю.

Між позивачем та відповідачкою досягнута згода з приводу матеріального утримання та виховання їх спільних дітей: старша донька ОСОБА_3 після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, а молодша донька - ОСОБА_4 - буде проживати з матірю ОСОБА_2Г.(відповідачкою).

Спірних питань відносно спільне нажитого майна сторони не мають.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Сторонами підтверджено, що подружжя ОСОБА_2 з 02 червня 2014 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, позивач не має наміру зберегти сім'ю.

Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя ОСОБА_1М і ОСОБА_2, збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам.

Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України ст. ст. 10, 60, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 17 серпня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, актовий запис № 649.

За вибором відповідачки її прізвище ОСОБА_2 залишити без зміни.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: