Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 червня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Гвоздика П.О., суддів: за участю представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Діхтяренко О.М., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_7, до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Світлана Миколаївна, про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 28 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_7 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719, відповідно до умов якого кредит надається окремими частинами (траншами) зі сплатою 12,5 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 1 190 000 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладено іпотечний договір № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 1503, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв.м, та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1008 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 Додатковою угодою від 31 травня 2011 року до кредитного договору врегульовано питання проблемної заборгованості ОСОБА_7 та встановлено валюту кредиту - українську гривню, максимальний ліміт заборгованості - 9 277 297 гривень 05 копійок, з встановленим графіком зменшення максимального ліміту заборгованості та сплатою 14 відсотків річних. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року ОСОБА_7 визнано недієздатним та його опікуном призначено ОСОБА_6 Посилаючись на те, що на час укладання кредитного договору та додаткової угоди до нього ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивач просила суд визнати недійсними договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 та іпотечний договір № 02-10/1021 недійсними з моменту їх укладення. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Уксоцбанк»), та додаткові угоди до нього. Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Уксоцбанк») та ОСОБА_7 за № 02-10/1021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 1503, відповідно до пункту 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення Позичальником зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 524/76719 від 28 березня 2007 року нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер якої НОМЕР_1, загальною площею 0,1008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві зняти заборону, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 1503 на житловий будинок, що позначений на плані літ. «А», загальною площею 465,9 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер якої НОМЕР_1, загальною площею 0,1008 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору іпотеки, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Уксоцбанк») та ОСОБА_8 Вирішено питання про стягнення судового збору. У касаційній скарзі ПАТ «Уксоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У касаційній скарзі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника банку, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга ПАТ «Уксоцбанк» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової С.М. - задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що згідно з висновком амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 на період укладення кредитного договору та додаткових угод до нього страждав на хронічний психічний розлад, що позбавляло його у той час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також врахував, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2014 року ОСОБА_7 визнано недієздатним, у зв'язку з чим дійшов висновку про визнання недійсними спірних договорів із застосуванням наслідків недійсності правочину. Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна. За вимогами статей 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судами не дотримано. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843240/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843263/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_11_06/pravo1/VS090583.html?pravo=1> (далі - Постанова), правила ст. 225 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843263/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1916/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, які мають значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З матеріалів справи вбачається, позивач, яка діє в інтересах ОСОБА_7, як на підставу для визнання оспорюваних правочинів недійсними послалася на наявність у нього психічних розладів, внаслідок чого останній не усвідомлював значення свої дій та не міг керувати ними в момент укладення спірних договорів. На підставі положень ст. ст. 143 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1914/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 144 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1915/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2014 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до акта амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 11 серпня 2014 року № 247 ц ОСОБА_7 страждав в момент вчинення вказаного кредитного договору та додаткової угоди до нього на хронічний психічний розлад у вигляді посттравматичного стресового розладу, який ускладнений хронічним алкоголізмом. Психічні розлади, виражені у ОСОБА_7 значно, вони позбавляли його у той час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Заперечуючи проти зазначеного висновку експерта та заявляючи клопотання про призначення повторної експертизи, представник банку посилався на його невідповідність п. п. 31-34 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я від 08 жовтня 2001 року № 397. Зокрема, вказував про відсутність переліку об'єктів, поданих на експертизу, даних клінічного дослідження особи, виявлених під час проведення експертизи, та відомостей про психічний стан особи, а також фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи, та, крім того, доказів, на яких ґрунтується описова частина висновку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи з посиланням на затягування розумних строків розгляду справи. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS97004.html?pravo=1>, повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

За змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st147> висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212>.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st150>, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Виходячи з норми ч. 1 ст. 225 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843263/ed_2014_04_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги, що проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_7 в момент укладення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що психічні розлади, виражені значно і вони позбавляли його у той час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції послався як на рішення суду про визнання ОСОБА_7 недієздатним, так і на акт судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої в момент вчинення кредитного договору про надання відновлювальної кредитної лінії та додаткової угоди до нього у ОСОБА_7 були значно виражені психічні розлади, які позбавляли його у той час здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Разом з тим не звернув уваги, що питання про укладення правочину недієздатною фізичною особою вирішується лише з моменту визнання особи недієздатною за рішенням суду, а не з часу укладення договору особою до визнання її недієздатною, у зв'язку з чим суд першої інстанції не визначився з правовою підставою визнання недійсним оспорюваних правочинів.

Поряд з цим відповідно до ст. 129 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_826506/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що клопотання про призначення повторної експертизи є затягуванням розгляду справи по суті не є правовим висновком для обґрунтування відмови у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд повинен сприяти повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, а під час оцінки експертного висновку суд, в порушення вимог ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214> ЦПК України, не перевірив його відповідність Порядку проведення судово-психіатричної експертизи.

Крім того, вирішуючи спір в частині визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції послався на норми ст. 17 Закону України «Про іпотеку», зазначивши, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Разом з тим вирішення питання про недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором залежить від з'ясування недійсності основного зобов'язання (ч. 2 ст. 548 ЦК України), у зв'язку з чим висновок суду про недійсність договору іпотеки є передчасним. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, не вирішив питання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи у порядку, передбаченому ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> та помилково послався на роз'яснення, викладені у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни задовольнити. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік Ю.Г. Іваненко