Справа № 308/6599/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_1, є власником будинку № 26 по вулиці Тімірязева у м. Ужгороді Закарпатської області. Відповідно до записів будинкової книги в даному будинку зареєстровані наступні особи, а саме (ОСОБА_1, 06.11.1955 р.н.), дружина (ОСОБА_3, 07.12.1960 р.н.), брат дружини, відповідач - (ОСОБА_4, 24.05.1959 р.н.), теща (ОСОБА_5. 03.02.1928 р.н.) та дочка (ОСОБА_6, 03.09.1990 р.н). Відповідач, ОСОБА_2, наданий час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з 2007 року по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з'являється. В липні місяці 2007 року він виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію. В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, а також неможливість отримання житлової субсидії, чим об'єктивно порушуються його права, тому позивач змушений звернутися за захистом до суду.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 26 по вул. Тімірязева у місті Ужгороді Закарпатської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку в належномі позивачу будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла телеграма від 07.07.2015 р. згідно якого відповідач не заперечує проти рогляду вищевказаної справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. ст.3 ЦПК України Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.60 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 10.02.1982 року, реєстраційний № 2-1149, про що в книзі реєстрації нотаріальних дій Ужгородської державної нотаріальної контори зроблений запис №1296 встановлено, що ОСОБА_1, є власником будинку № 26 по вулиці Тімірязева у м. Ужгороді Закарпатської області.

Згідно довідки №267 від 20.02.1982 р., виданої Ужгородським бюром технічної інвентаризації встановлено, що будионк № 26 по вулиці Тімірязева у м. Ужгороді Закарпатської області належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1.

Відповідно до записів будинкової книги, копія якого міститься в матеріалах справи встановлено, що в будинку № 26 по вулиці Тімірязева у м. Ужгороді Закарпатської області зареєстровані наступні особи, а саме позивач (ОСОБА_1, 06.11.1955 р.н.), його дружина (ОСОБА_3, 07.12.1960 р.н.), брат дружини, відповідач - (ОСОБА_4, 24.05.1959 р.н.), теща (ОСОБА_5. 03.02.1928 р.н.) та дочка позивача (ОСОБА_6, 03.09.1990 р.н).

Окрім цього, вищевказані відомості також підтверджуються довідкою №1286 від 09.07.2015 р. виданого ЖРЕР №2 «Підзамок», що ОСОБА_1 є власноком будинку № 26 по вулиці Тімірязева у м. Ужгороді Закарпатської області, де зареєстровані також наступні особи дружина (ОСОБА_3, 07.12.1960 р.н.), брат дружини, відповідач - (ОСОБА_4, 24.05.1959 р.н.), теща (ОСОБА_5. 03.02.1928 р.н.) та дочка позивача (ОСОБА_6, 03.09.1990 р.н).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ч.1, 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 71 ЖК України передбачено випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, які не проживають у ньому протягом шести місяців з поважних причин.

Статтею 72 ЖК України передбачено визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені законом строки.

Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу нерухомого майна у відповідача відсутні. Відповідач ОСОБА_7 знаходиться на реєстраційному обліку не за своїм місцем мешкання, чим створив перешкоди в реалізації права власності позивача.

Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна, відповідач створює позивачу перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна.

Відповідач, ОСОБА_2, на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично з 2007 року по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з'являється. В липні місяці 2007 року виїхав на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Цей факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідача ОСОБА_2 від 15.05.2015 року, в якій він не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу у його відсутності.

В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, а також неможливість отримання житлової субсидії, чим об'єктивно порушуються права позивача.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно зі ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Як вбачається із позовної зави та матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 і не проживає по даній адресі без поважних причин більше 7 років, а його реєстрація за вказаною адресою позбавляє конституційного права позивача, як власника квартири вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, створює для нього зайві витрати по обслуговуванню та утриманню, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення, в частині вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання слід відмовити, оскільки щодо компетенції суду останній не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України та Законами України віднесені до компетенції цього органу державної влади або місцевого самоврядування.

Керуючись ст. 317, 319, 346, 391,405 Цивільного кодексу України, Постанова Пленуму Верховного Суду України N 2від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України; ст. ст. 10, 57, 58, 59, 60, 62, 63, 209, 215-218, 256-259 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 26 по вул. Тімірязева у місті Ужгороді Закарпатської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8