Справа № 703/2291/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Сорока О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла скаргу ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Черкаського райвідділу ДВС ОСОБА_3 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по справі за позовом ПАТ «БМ Банк» до ТОВ «Злагода», ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 26 вересня 2014 року стягнуто солідарно з ТОВ «Злагода» та ОСОБА_2 на користь банку борг за кредитним договором в загальній сумі 185140,13 грн. На виконання рішення стягувачу видано виконавчий лист, який ним було предявлено до виконання, в зв'язку з чим державним виконавцем Черкаського райвідділу ДВС від 8 грудня 2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а після отримання ним інформації про наявність майна боржника 16 березня 2015 року постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все майно та 20 березня 2015 року на транспортні засоби автомобілі «Івеко магірус» та «Мазда СХ 9».

Скаржниця просить поновити їй строк на оскарження дій державного виконавця по винесенню постанови від 20 березня 2015 року, оскільки вона пропустила його з поважних причин, так як зверталась з позовом до Черкаського окружного адміністративного суду та Соснівського райсуду м. Черкаси в порядку адміністративного провадження, та визнати дії райвідділу ДВС незаконними і скасувати вказану постанову, так як вона не була повідомлена ні про відкриття виконавчого провадження, ні про винесення постанови від 16 березня 2015 року, в звязку чим позбавлена можливості виконати судове рішення в добровільному порядку, частина арештованого майна вже перебуває під забороною по ухвалі Соснівського райсуду м. Черкаси від 31 липня 2014 року по справі про стягнення з неї та інших позики за рахунок спадкового майна ОСОБА_4, а також вартість арештованих автомобілів значно перевищує суму боргу, що вказана у виконавчому документі.

Головний державний виконавець Черкаського райвідділу ДВС в судове засідання не з'явився, але надав заперечення на скаргу, в якій просив в ній відмовити, як в безпідставній.

З пояснень представника скаржниці та ухвал судів вбачається, що ОСОБА_2 отримала копію оскаржуваної ухвали 26 березня 2015 року та своєчасно звернулась до судів в порядку адміністративного провадження, а тому суд вважає можливим поновити їй строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

З матеріалів цивільної справи № 2/703/15461/14 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 де фактично і проживає. За цією адресою вона отримувала судові повістки та знала про наявність позову та вимог до неї, проте в судові засідання вона не зявлялась. Судове рішення нею також було отримане. За цією ж адресою відповідно до вимог п. 3.6.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженою Наказом МЮ України № 74/5 від 15 грудня 1999 року з послідуючими змінами, простою кореспонденцією державним виконавцем їй було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та запропоновано з'явитися до державного виконавця і добровільно виконати судове рішення, що підтверджується копіями документів, наданих до заперечень Черкаського райвідділу ДВС. Таким чином ОСОБА_2 знала про наявність у неї боргових зобовязань, про наявність судового рішення та необхідність його виконання.

Відповідно до п. 3.6.3 Інструкції за заявою стягувача державний виконавець може одразу при відкритті виконавчого провадження вирішити питання про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження. Тобто вичинити такі дії до надання строку на добровільне виконання рішення та з'ясування видів майна боржника. Пунктом 5.1.1 Інструкції встановлено, що при наявності вкладів або готівкових коштів та цінностей арешт накладається в першу чергу на них, а також якщо їх достатньо для погашення боргу на інше майно арешт не накладається. Державним виконавцем такого майна не було виявлено, проте ним було здійснено запити в усі належні установи для отримання відомостей про джерела доходів боржниці та наявність в неї майна.

Крім того, п. 4.1.1 Інструкції визначений порядок добровільної реалізації боржником арештованого майна з послідуючим зняттям арешту з іншого арештованого майна, чим ОСОБА_2, яка посилається на те, що її права порушені, оскільки вартість автомобілів значно перевищує суму боргу, могла скористатися після отримання постанови від 20 березня 2015 року.

Відповідно до п. 5.6.2 Інструкції арешт майна повинен здійснюватися в межах суми стягнень за виконавчим листом з врахуванням витрат на проведення виконавчих дій та винагороди державного виконавця, проте п. 5.7.1 встановлено, що оцінку майна держаний виконавець самостійно може здійснювати якщо його вартість не перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а п. 5.7.3 встановлений порядок проведення оцінки транспортних засобів. Ні до скарги, ні в судовому засіданні представником ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження вартості автомобілів, або не вказано загальновідомі джерела отримання такої інформації судом. При цьому скаржниця мала можливість надати таку інформацію державному виконавцю та звернутися до нього з заявою про зняття арешту з частини арештованого майна.

Що стосується потворного накладення арешту на майно, яке вже знаходиться під арештом в порядку забезпечення позову за ухвалою Соснівського райсуду м. Черкаси від 31 липня 2014 року, то останньою арешт накладено лише на 1/2 частину у праві власності на автомобілі, хоча таке право власності на даний час повністю належить ОСОБА_2 З пояснень представника скаржниці вбачається, що цивільна справа, по якій винесена Соснівським райсудом м. Черкаси вказана ухвала до цього часу не розглянута, а тому суд вважає, що питання повторного накладення арешту на майно, яке вже знаходиться під арештом може бути вирішено в порядку проведення виконавчих дій і не порушує прав ОСОБА_2, з врахуванням також розміру боргу за даним виконавчим провадженням та сумою боргу по зазначеній цивільній справі в розмірі біля 3000000 грн.

При таких обставинах суд вважає, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень та правомірно виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 6, 11, 13, 52 ЗУ „Про виконавче провадження, Інструкції про проведення виконавчих дій, керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Черкаського райвідділу ДВС ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2015 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 5 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Головуюча: І. А. Зайончковська