АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України, Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування завданої моральної шкоди судовою владою,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7397/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України, Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування завданої моральної шкоди судовою владою.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції помилково не закрив провадження у справі по відношенню до Вищого Адміністративного суду України та не відкрив провадження щодо Держави України в особі Кабінету Міністрів України, як належного відповідача.

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в суд апеляційної інстанції, зясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2015 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вищого адміністративного суду України, Держави України в особі Кабінету Міністрів України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України кошти в розмірі 51 000,00 грн. за завдану йому моральну шкоду. В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначив, що судовою владою були порушені його права, зокрема національними судами різних інстанцій були постановлені неправосудні рішення, якими позивача позбавлено права власності. Також послався на те, що він несе тяжкість вимушених змін у своєму житті, прикладає значні моральні та матеріальні зусилля для захисту в судах порушених прав і свобод людини, переносить значні моральні страждання від втрати майна, що сталося виключно від втручання судової влади.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2, заявлених до Держави України в особі Кабінету Міністрів України.

Так, стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Обовязковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих звязків позивачів, вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві не наведено обставин в обґрунтування позову, а також не надано доказів у підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, неправомірних дій відповідача, причинно-наслідкового звязку між шкодою та такими діями. Також, позивачем не було зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з Держави України в особі Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог до Вищого Адміністративного суду України.

Так, згідно зі статтями 126 та 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Згідно з зазначеними положеннями Конституції України, законність та обґрунтованість судових рішень і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (повязаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть встановлюватись у визначеному порядку за результатом перегляду рішень судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не перевіряється за межами передбаченого законом процесуального контролю (шляхом окремого судового позову на процесуальні дії судді (суддів), суду). Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судів (суддів) є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у справі, як цього вимагає позивач. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Пунктом 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відкривши провадження в справі, суд першої інстанції мав його закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України про відшкодування завданої моральної шкоди судовою владою постановлено з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням ухвали про закрити провадження в цій частині позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 310, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Вищого Адміністративного суду України про відшкодування завданої моральної шкоди судовою владою скасувати та закрити провадження в цій частині позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

О.Ф.Лапчевська