АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4315/2015 Головуючий 1 інст. - Лосєва Д.А.
Справа № 638/3174/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечори Юлії Сергіївни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дії протиправними та зобов'язання повернути вклад та нараховані відсотки за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

11.03.2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом та просила:

- визнати незаконними дії публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») щодо невиконання умов договору від 28.11.2014 року 300131/139470/3-14 та приписів постанови Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516;

- зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати в натурі обов'язок з повернення вклад у розмірі 10 000 доларів США із нарахованими відсотками у розмірі 312,50 доларів США, шляхом забезпечення їх повернення у готівковій формі у валюті рахунка вкладу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 28 листопада 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу 300131/139470/3-14, згідно пункту 3 якого виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви у порядку та на умовах, викладених у пп. 4.2, 4.3.1 основних умов, одночасно із поверненням вкладу. При цьому, відповідач відкриває клієнту рахунок у доларах США та зобов'язується здійснити нарахування відсотків за термін розміщення вкладу та повернути у строки, зазначену у договорі.

Відповідно до пунктів 1, 2 договору термін повернення вкладу та відсотків встановлено 28 лютого 2015 року із виплатою відсотків за ставкою 12,5% річних. Тобто, 28 лютого 2015 року у відповідача виникло зобов'язання з повернення позивачу суми у розмірі 10312,50 доларів США.

Також посилається на те, що відповідно до пункту 7 договору строк розміщення вкладу не може бути продовжений сторонами. Однак, 02 березня 2015 року на її вимогу передбачені договором кошти у валюті рахунка не були повернуті їй.

Про факт порушення прав позивача та невиконання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» зобов'язань за договором від 28 листопада 2014 року № 300131/139470/3-14 свідчить направлена засобами поштового зв'язку її скарга про неправомірні дії посадових осіб ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», які призвели до порушення умов договору, та свідчать про невиконання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» зобов'язань з повернення вкладу із нарахованими відсотками позивачу у валюті рахунка.

Таким чином, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не виконало свої зобов'язання за договором вкладу (депозиту) і тому вона змушена була звернутись до суду з позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Суд вирішив визнати незаконними дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо невиконання умов договору від 28.11.2014 року 300131/139470/3-14 та приписів постанови Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, і зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати в натурі обов'язок з повернення вкладу у розмірі 10 000 доларів США із нарахованими відсотками у розмірі 155,48 доларів США, шляхом забезпечення їх повернення у готівковій формі у валюті рахунка вкладу.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року суд вирішив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 2 206 грн. 05 коп. Додаткове рішення сторонами не оскаржене.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечора Ю.С. просить рішення скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», однак цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Однак таке посилання позивача у позовній заяві є помилковим оскільки правовідносини між сторонами за договором банківського вкладу виникли на підставі §3 «Банківський вклад» глави 71 Цивільного кодексу України та регулюється Законом України «Про банки та банківську діяльність». Таким чином, банківський вклад не може вважатися ані послугою (діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага), ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

Банк при розміщенні коштів вкладника у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує вкладнику проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір банківського вкладу не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, виходячи із змісту позовної заяви спір виник саме на підставі договірних відносин, які регулюються Цивільним кодексом України, а не Законом України «Про захист прав споживачів».

На момент звернення позивача до банку з вимогами повернення суми вкладу, діяла Постанова Правління Національного банку України від 01.12.2014 р. за № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до підпункту 9 пункту 6 даної Постанови, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Постанова набрала чинності з 03.12.2014 р. та діяла до 03.03.2015 р.

Аналогічні норми містить і постанова Правління Національного банку України від 03.03.2015 р. № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» , що діє з 04.03.2015 р. до 03.06.2015 р.

Тобто, на період звернення позивача до банку, діяв вищенаведений нормативний акт Національного банку України, який є обов'язковими для виконання банками, а у разі невиконання. Комерційні банки можуть бути притягнуті до відповідного виду відповідальності.

Відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала і просила відхилити.

Також ОСОБА_4 пояснила, що вона в минулому вчитель загальноосвітньої школи, а нині пенсіонер, у зв'язку з неспроможністю оплачувати комунальні послуги продала у 2014 році належну їй квартиру і купила малогабаритну, а отриману різницю вартості житла розмістила на депозитний вклад в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», намагаючись убезпечити себе від наслідків економічної кризи. Однак працівники банку знехтували її законними правами, безпідставно відмовилися виконувати зобов'язання, передбачені законом і умовами укладеного 28.11.2014 року договору банківського строкового вкладу, відмовляються повернути її грошові кошти.

Позивач також пояснила, що вона після закінчення строку дії договору була згодна і на повернення депозитного вкладу частками, з урахуванням встановленого постановою Правління НБУ обмеження, однак відповідач без мотивно, безальтернативно відмовився повертати їй вкладені нею 28.11.2014 року кошти.

Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», будучи належним чином, згідно поштового повідомлення про вручення 02.06.2015р.судової повістки, повідомлений про час та місце розгляду справи явку представника в судове засідання апеляційної інстанції не забезпечив, причину його неявки не повідомив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не оспрюється, що 28 листопада 2014 року ОСОБА_4 і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу 300131/139470/3-14, згідно умов якого банк прийняв від ОСОБА_4 грошові кошти в іноземній валюті у сумі 10000 доларів США, зобов'язавшись нараховувати проценти за ставкою 12,50% річних за користування коштами і повернути вказані грошові кошти з процентами в день закінчення строку дії договору, тобто 28.02.2015 року.

02 березня 2015 року, тобто в перший робочий день після закінчення строку дії договору, ОСОБА_4 звернулася до керівника відділення №123 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в м.Харкові з метою отримання вкладу, однак в отриманні вказаних коштів їй було відмовлено без надання будь-яких пояснень, відмовлено також у прийнятті та реєстрації скарги. 02.03.2015 року ОСОБА_4 у відділенні банку було видано лише 100 доларів США в рахунок часткового виконання зобов'язання щодо нарахування та видачі процентів за користування вкладом.

03.03.2015 року ОСОБА_4 подала скаргу адресовану голові правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» засобами поштового зв'язку рекомендованим листом, однак відповіді у передбачений законом строк не отримала, звернулася з позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції посилався на приписи ст.ст. 533, 629, 1060, 1074 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.1.6 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. №516, на умови укладеного сторонами договору і виходив з того, що встановлені судом на підставі наданих сторонами доказів обставини свідчать про доведеність позовних вимог в частині визнання незаконними діянь відповідача щодо невиконання умов договору та зобов'язання виконати в натурі передбаченого умовами договору зобов'язання щодо повернення вкладу з відсотками, за виключенням 100 доларів США, виданих ОСОБА_4 02.03.2015 року та податку на нараховані відсотки.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки справа судом вирішено у відповідності із законом, рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Доводи представника банку про безпідставність застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів», а також про наявність заборони на видачу готівки, якою вважає Постанову Правління НБУ від 01.12.2014 р. за № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та відповідну постанову Правління НБУ від 03.03.2015 р. №160 не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, так як суд у рішенні надав належне обґрунтування застосованих до спірних правовідносин норм матеріального права.

Норми постанов Правління НБУ від 01.12.2014р. за №758 і від 03.03.2015 року за №160 не містять заборони банкам повертати депозитні вклади по закінченню строку дії договору банківського строкового вкладу, як це стверджує апелянт.

Дійсно, зазначеними постановами передбачалися тимчасово певні обмеження у здійсненні операцій на міжбанківському валютному ринку, а також при здійсненні операцій щодо купівлі-продажу іноземної валюти, обмеження видачі в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів, однак дія цих постанов, навіть без урахування вимог відповідних норм закону, Конституції і ЦК України, які мають вищий пріоритет, не була безмежна.

Так, в преамбулі постанови Правління НБУ №758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» зазначено, що прийняття вказаних в ній обмежень обумовлено метою врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України та недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму.

Заперечення на позов, подані відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до суду першої інстанції докази, а також апеляційна скарга на рішення суду не містять даних, які хоча б опосередковано вказували на те, що повернення пенсіонеру ОСОБА_4 її грошових коштів у відповідності з умовами договору про банківський строковий вклад (депозит) від 28.11.2014 року створює загрозу грошово-кредитному та валютному ринку України чи містить ознаки відмивання грошей і фінансування тероризму.

Аналіз змісту інших пунктів постанови, в тому числі і тих, на які посилається представник банку, також не свідчать про правомірність діянь відповідача.

Підпунктом 9) пункту 6 постанови Правління НБУ №758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» передбачалося, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Однак ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» навіть в межах вказаних обмежень не повернув ОСОБА_4 вклад.

Інші доводи, викладені в апеляцій скарзі, також не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалене у відповідності з нормами матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Вечори Юлії Сергіївни - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: