Справа № 296/628/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" червня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради та просить визнати незаконним і скасувати наказ від 06.01.2015 року № 2-К про звільнення її з роботи, поновити її на посаді юрисконсульта підприємства та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду у розмірі 100 000 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.01.2014 року була прийнята на посаду юрисконсульта Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради за сумісництвом на 0,75 ставки. Також з 02.01.2014 року на позивача було покладено виконання додаткової роботи за вакантною посадою інспектора з кадрів у порядку суміщення посад з доплатою 50% окладу інспектора з кадрів. З 02.07.2014 року по 31.07.2014 року через шість місяців роботи їй було надано відпустку, однак, 08.07.2014 року позивач була відкликана з відпустки, при цьому перерахунок заробітної плати здійснений не був. З 01.09.2014 року позивачу було встановлено 8-ми годинний робочий день з оплатою праці у розмірі 100% посадового окладу юрисконсульта підприємства та встановлено доплату у розмірі 100% посадового окладу завідувача канцелярією за виконання додаткової роботи на посаді завідувача канцелярією.

11.12.2014 року позивач звернулась із заявою про надання 24 днів невикористаної відпустки з 15.12.2014 року по 08.01.2015 року включно. Наказом №68-к від 11.12.2014 року їй було надано відпустку з 15.12.2014 року по 09.01.2015 року, про що вона була ознайомлена після підписання наказу в.о.директора підприємства. 06.01.2015 року через те, що з 12.01.2015 року за основним місцем роботи у ГУ Держсанепідслужби у Житомирській області позивачу було надано щорічну відпустку, позивач звернулась із заявою про надання їй відпустки з 12.01.2015 року за місцем роботи, де працювала за сумісництвом. Проте, наказом №2-К від 06.01.2015 року позивача з 06.01.2015 року звільнено з посади на підставі ст.43-1 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки ст.43-1 КЗпП України не є підставою для звільнення сумісника. Крім того, на час звільнення позивач перебувала у відпустці.

Також вважає, що незаконними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінює у 100 000 грн., оскільки після незаконного звільнення змінився її матеріальний стан, через неспроможність виплачувати кредити до позивача застосовані штрафні санкції, загострились хронічні захворювання.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Уточнила, що просить стягнути 26 554,06 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 06.01.2015 року по день ухвалення рішення з врахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що вважають наказ про звільнення позивача законним, оскільки ОСОБА_1 працювала за сумісництвом. Пояснили, що дійсно 08.07.2014 року позивач була відкликана з відпустки, однак, вважають, що наказ №68-к від 11.12.2014 року про надання їй відпустки з 15.12.2014 року по 09.01.2015 року був підписаний в.о.директора підприємства ОСОБА_2 автоматично, позивач не мала права брати відпустку окремо за основним місцем роботи та за сумісництвом, тому 10.06.2015 року наказ №68-к від 11.12.2014 року відповідно до акту службового розслідування скасовано.

Щодо заробітної плати за час вимушеного прогулу з 06.01.2015 року по день ухвалення рішення 12.06.2015 року у розмірі 26 554,06 грн., тобто, за 106 робочих дні, виходячи з середньоденного заробітку у розмірі 250,51 грн., то представниками відповідача розмір не оспорюється.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно наказу Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради №1-к від 02.01.2014 року ОСОБА_1 з 02.01.2014 року прийнята на роботу за сумісництвом на посаду юрисконсульта на 0,75 ставки з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.14).

Наказом №2-к від 02.01.2014 року юрисконсульту ОСОБА_1 за її згодою доручено виконання додаткової роботи з доплатою 50% за вакантною посадою інспектора кадрів у порядку суміщення посад з 02.01.2014 року (а.с.15).

Як вбачається з наказу №54-к від 01.09.2014 року (а.с.16-17) юрисконсульту підприємства ОСОБА_1 з 01.09.2014 року за її згодою за виконання додаткової роботи тимчасово відсутнього працівника у межах її робочого часу встановлено доплату у розмірі 100% посадового окладу за вакантною посадою завідувача канцелярією та встановлено 8-ми часовий робочий день з оплатою праці у розмірі 100 % посадового окладу юрисконсульта підприємства.

Відповідно до довідки Головного управління Держсанепідемслужби у Житомирській області №7/00-3589 від 15.12.2014 року ОСОБА_1 працює на посаді юрисконсульта сектору правового забезпечення з 25.01.2013 року та з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року працює на 0,5 посади (а.с.18).

Згідно наказу №33-к від 18.06.2014 року юрисконсульту підприємства ОСОБА_1 надано щорічну відпустку за 2014-2015 рік тривалістю 30 календарних днів з 02.07.2014 року по 31.07.2014 року включно (а.с.20).

Наказом №36-к від 08.07.2014 року юрисконсульта ОСОБА_1 у звязку з виробничою необхідністю відкликано з відпустки з 08.07.2014 року (а.с.21).

На підставі заяви позивача від 11.12.2014 року наказом №68-к від 11.12.2014 року юрисконсульту підприємства ОСОБА_1 надано частину невикористаної відпустки за період 02.01.2014 - 01.01.2015 року тривалістю 24 календарних дні з 15.12.2014 року по 09.01.2015 року включно (а.с.23).

Відповідно до наказу Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради №2-к від 06.01.2015 року (а.с.25) ОСОБА_1 з 06.01.2015 року звільнена з посади юрисконсульта підприємства у звязку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником (ст.43-1 КЗпП). Також звільнено ОСОБА_1 з 06.01.2015 року від виконання обовязків інспектора з кадрів та завідувача канцелярії в звязку із звільненням із підприємства.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до розяснень, викладених у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, правила про недопустимість звільнення працівника у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Враховуючи, що позивача звільнено з роботи з 06.01.2015 року у період перебування у відпустці з 15.12.2014 року по 09.01.2015 року включно, тому звільнення є незаконним, а наказ позивача №2-к від 06.01.2015 року про звільнення ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

При цьому, суд не бере до уваги доводи представників відповідача про те, що відпустка позивачеві у Житомирському комунальному комерціалізованому підприємстві Мясомолторг Житомирської обласної ради повинна була надаватись виключно одночасно з відпусткою за основним місцем роботи у Головному управлінні Держсанепідемслужби у Житомирській області, тобто з 12.01.2015 року по 17.01.2015 року (а.с.88), оскільки вимоги Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України №43 від 28.06.1993 року, стосуються саме державних підприємств, установ і організацій та надання відповідачем позивачеві відпустки не порушувало права Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради.

Крім того, згідно відповіді від 04.06.2015 року Головного управління Держсанепідемслужби у Житомирській області посада юрисконсульта за основним місцем роботи позивача не є посадою державного службовця та обмежень по роботі за сумісництвом не має.

Щодо наказу відповідача №27-к від 10.06.2015 року про скасування наказу №68-к від 11.12.2014 року про надання ОСОБА_1 частини невикористаної відпустки (а.с.80), то, на дату звільнення наказу №27-к від 10.06.2015 року не існувало, а наказ №68-к від 11.12.2014 року фактично є виконаним, позивач перебувала у відпустці та наказу про відкликання з відпустки відповідачем не видавалось.

Оскільки згідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог також в частині поновлення позивача на роботі на посаді юрисконсульта Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради за сумісництвом з 06.01.2015 року.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України „Про оплату праці та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Так, враховуючи, що згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати та довідки Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради №117 від 10.12.2014 року (а.с.26) розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з 06.01.2015 року по день ухвалення рішення суду 12.06.2015 року, тобто, за 106 робочих дні, виходячи з середньоденного заробітку 250,51 грн., складає 26 554,06 грн. та зазначена обставина представниками відповідача не оспорюється, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26 554,06 грн..

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 ЦПК України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Оскільки факт порушення законних прав позивача доведений, це призвело до моральних страждань позивача, оскільки вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту своїх прав, тому є підстави для відшкодування моральної шкоди, розмір якої з урахуванням характеру та ступеню моральних страждань позивача суд визначає у розмірі 500 грн..

За подання позову до суду позивач не сплачувала судовий збір відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому згідно ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір за вимогу немайнового характеру та вимогу майнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.235 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради від 06.01.2015 року № 2-К про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді юрисконсульта Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради за сумісництвом з 06.01.2015 року.

Стягнути з Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 26 554,06 грн. (двадцять шість тисяч пятсот пятдесят чотири грн. 06 коп.) заробітної плати за час вимушеного прогулу з врахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 500,00 грн. (пятсот грн. 00 коп.) моральної шкоди.

Стягнути з Житомирського комунального комерціалізованого підприємства Мясомолторг Житомирської обласної ради на користь держави 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору за позовну вимогу немайнового характеру та 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору за позовну вимогу майнового характеру.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко