Провадження № 22-ц/780/3473/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 23.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Фінагєєва ВО., Поліщука М.А.,

при секретарі : Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватне акціонерне товариство «Платинум Банк» про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації за частку у спільному майні, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 14.08.2010 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12.02.2013 року шлюб було розірвано згідно рішення Соломянського районного суду м. Києва. До реєстрації шлюбу відповідач уклав договір із ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», про іпотечних кредит № 3.88 від 26.09.2008 року, за умовами якого він отримав грошові кошти сумі 198 000 доларів США на власні потреби зі сплатою 11,99 % річних та на строк користування 180 місяців.

Позивач вказала, що даний кредит використовувався відповідачем для ремонту будинку №56 по вул. Харченка в с. Музичі Києво-Святошинського району Київської області, в якому проживала їх сімя. Вказаний будинок був також предметом іпотеки по іпотечному кредиту згідно з п. 5.1. даного договору та належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Музичанської сільської ради від 13.06.2008 року за № 44.

Згідно з умовами додатку № 1 до іпотечного договору, в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на погашення кредиту було щомісячно сплачено по 2 375,06 доларів США, що на протязі 30 місяців становить 71 251,80 доларів США. Тобто загалом на оплату кредитних платежів по іпотечному договору позивачем та відповідачем було витрачено 568 025,24 грн. спільних сумісних коштів. Зважаючи, що в період шлюбу за рахунок сімейного бюджету вони сплачували кошти за іпотечним договором, укладеним відповідачем для ремонту будинку, який після розірвання шлюбу залишився у його власності, то на думку позивача, відповідач повинен відшкодувати їй половину сплачених коштів.

Також, на виконання п. 6.2.6. ст. 6 іпотечного договору сторони сплачували згідно з умовами відповідних договорів страхування щорічні чи квартальні страхові премії на суму 54 760,76 грн. протягом часу дії цього договору та належним чином виконували всі інші умови договорів страхування.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину сплачених по іпотечному договору кредитних коштів у розмірі 35 626,38 доларів США по курсу НБУ на момент винесення рішення по справі, 1/2 страхових платежів у розмірі 7 585,17 грн., понесені втрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. та витрати на послуги адвоката у розмірі 4 000 грн.

В свою чергу ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, в якому, також з урахуванням уточнених позовних вимог, у рамках поділу спільного майна подружжяпорушив питання про визнання за ним права на 1/2 частину автомобіля «Suzuki» SX-4, 2011 року випуску, стягнення з відповідача на його користь 170 750 грн. компенсації за частку у спільному майні, 1/2 сплачених страхових платежів в розмірі 8 670 грн., 1/2 частини сплачених коштів за договором про надання медичних послуг щодо нагляду за вагітністю та пологами в розмірі 17 500 грн., 1 794,20 грн. сплаченого судового збору та 550 грн. пов'язаних з оплатою вартості послуг експерта.

В обґрунтування свої вимог зазначив, що з 14.08.2010 року по 12.02.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку з тим, що їх спільне сімейне життя не склалося, а подальше проживання та збереження сім'ї стало неможливим, їх сімейно-шлюбні відносини було припинено шляхом розірвання шлюбу в судовому порядку.

В період шлюбу, позивачем для задоволення потреб дружини та дитини, за власні кошти було придбано новий автомобіль «Suzuki» SX-4,2011 року випуску, вартістю 180 000 грн., відповідно до умов договору купівлі-продажу № S/2012/02/08/2 від 8.02.2012 року. Між тим даний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 та перебуває у її постійному користуванні. Домовленості вони з відповідачем про відчуження спірного автомобіля не досягли, оскільки шлюбні відносини вже припинені, а особисті стосунки після розірвання шлюбу склались неприязні. Жодних коштів від відповідача, як частку від вартості спільного майна позивач не отримував. При цьому ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу відповідно до висновку 264/02-ТЗ, проведеного ФОП ОСОБА_4 від 26.02.2015 року становить 341 500,41 грн.

Також в період шлюбу з відповідачем, відповідно до умов договору страхування наземного транспорту від 13.02.2012 року № 022-75801410, укладеного з ПАТ Страхова компанія «Арма» та договору страхування наземного транспорту від 6.02.2013 року № 022-75801818, позивачем було сплачено загальні страхові платежі на суму 17 340 грн.

Оскільки спірний автомобіль було придбано в період шлюбу для забезпечення потреб його колишньої дружини та доньки, а отже в інтересах їх сім'ї, позивач вважає, що укладені ним договори страхування наземного транспорту, є такими, що укладені в інтересах сім'ї.

Крім цього, позивач за зустрічним позовом наголошував, що між ОСОБА_3 та ТОВ «ICIDA-IVF» було укладено договір про надання медичних послуг щодо нагляду за вагітністю та пологами на загальну суму приблизно 35 000 грн. На той час усі витрати по оплаті медичних послуг клініки «ICIDA-IVF» позивач за зустрічним позовом взяв на себе. Зважаючи, що вищезазначений договір було укладено в інтересах дружини та їх майбутньої дитини, він вважає, що цей договір має бути визнано судом таким, що укладено в інтересах сім'ї, а сплачені ним за договором кошти, спільним сумісним майном.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частину сплачених платежів по іпотечному кредиту № 3.88 від 26.09.2008 року, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28 квітня 2015 року становить 815 487,83 грн., та 1/2 частину сплачених страхових платежів в розмірі 4 309,68 грн., а всього 819 797,51 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти первісного позову відмовлено. В решті позову відмовити. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що кредитні платежі сплачувалися ним у період перебуванні в шлюбі з ОСОБА_3 не за рахунок спільних сумісних коштів, як встановлено судом, а за рахунок його особистих коштів. При цьому вважає, що суд безпідставно відмовив йому в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кредитні кошти за іпотечним договором надавалися відповідачу до укладення шлюбу і були витрачені на ремонт будинку, який належить йому на праві власності, а погашення кредитної заборгованості здійснювалися за рахунок спільних коштів подружжя, то в порядку поділу спільного майна подружжя з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення 1/2 частина сплачених платежів доларах США по курсу НБУ на момент ухвалення рішення по справі.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 14.08.2010 року по 12.02.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 уклав договір із ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», про іпотечних кредит № 3.88 від 26.09.2008 року, за умовами якого отримав грошові кошти сумі 198 000 доларів США на власні потреби зі сплатою 11,99 % річних та на строк користування 180 місяців.

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 3.88, згідно якого останній надав в іпотеку банку домоволодіння № 56 по вул. Харченка в с. Музичі Києво-Святошинського району Київської області, що належить йому на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Музичанської сільської ради від 13.06.2008 року за № 44, та земельну ділянку площею 0,0897 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що належить йому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 706069.

5.10.2009 року між ВАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит 3.88, відповідно до умов якого була змінена дата сплати щомісячного ануітетного платежу з 21 числа кожного календарного місяця на 5 число кожного календарного місяця.

Відповідно до п. 3.2. іпотечного договору, в редакції згідно з додатковим договором від 05.10.2009 року, погашення відповідної частини кредиту та сплата нарахованих процентів за його користування здійснюються відповідно до умов зазначених в статті 9 цього договору шляхом договірного списання кредитором коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно 5 числа кожного календарного місяця в порядку та в сумах, передбачених цим договором, при цьому до настання строків погашення відповідної частини кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування. Позичальник зобовязується поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу кредитора (чи перерахування з іншого власного банківського рахунку) у сумі не менш суми чергового ануітетного платежу, згідно з цим договором.

Як вбачається з наданих ПАТ «Платинум Банк» розрахунків від 6.02.2015 року № 50-04-03/2735, за період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рахунок сплати заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.88 від 26.09.2008 року були сплачені наступні платежі: вересень 2010 року - 2375,06 доларів США; жовтень 2010 року - 2375,06 доларів США; листопад 2010 року - 2375,06 доларів США; грудень 2010 року - 2375,06 доларів США;січень 2011 року - 2375,06 доларів США; лютий 2011 року - 2375,06 доларів США; березень 2011 року - 2375,06 доларів США; квітень 2011 року - 2375,06 доларів США; травень 2011 року - 2375,06 доларів США; червень 2011 року - 2375,06 доларів США; липень 2011 року - 2375,06 доларів США; серпень 2011 року - 2375,06 доларів США; вересень 2011 року - 2375,06 доларів США; жовтень 2011 року - 2375,06 доларів США; листопад 2011 року - 2375,06 доларів США; грудень 2011 року - 2375,06 доларів США; січень 2012 року - 2376,02 доларів США; лютий 2012 року - 2375,06 доларів США; березень 2012 року - 2375,06 доларів США; квітень 2012 року - 2375,06 доларів США; травень 2012 року - 2375,06 доларів США; червень 2012 року - 2375,06 доларів США; липень 2012 року - 2375,06 доларів США; серпень 2012 року - 2375,06 доларів США; вересень 2012 року - 2375,06 доларів США; жовтень 2012 року - 2375,06 доларів США; листопад 2012 року - 2375,06 доларів США; грудень 2012 року - 2375,06 доларів США; січень 2013 року - 2375,06 доларів США; лютий 2013 року - 2375,06 доларів США;

Всього було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з вересня 2010 року по лютий 2013 року включно 71 252,76 доларів США.

Крім того, на виконання умов договору іпотеки відповідачем були укладені відповідні договори страхування предмету іпотеки, відповідно до умов яких страховій компанії були плачені страхові платежі в таких сумах: 2010 рік - 6 550,97 грн., 2011 рік - 6 550,97 грн., 2012 рік - 6 194,40 грн. Всього було сплачено згідно умов договорів страхування на користь страхової компанії за період 2010-2012 років 19 296,34 грн.

За правилами ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Застосувавши до спірних відносин вказані норми матеріального права та встановивши ту обставину, що кредитні кошти за іпотечним договором надавалися відповідачу до укладення шлюбу і були витрачені на ремонт будинку, який належить йому на праві власності, і яким подружжя користувались в шлюбі, а погашення кредитної заборгованості здійснювалися за рахунок спільних коштів сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сплачені платежі підлягають поділу, як спільне майно подружжя, шляхом стягнення 1/2 їх частини з відповідача на користь позивача.

Однак, здійснюючи таке стягнення за іпотечним договором в доларах США з перерахунку в національну валюту по курсу НБУ на момент ухвалення рішення по справі, суд допустився помилки, що полягає в наступному.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України).

У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. (п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Враховуючи, що погашення кредитної заборгованості здійснювалися періодичними платежами за рахунок спільних коштів сторін з 2010 по 2013 рік, а в даному випадку стягнення спірної суми розглядається виключно в контексті поділу майна подружжя і не є порушенням зобовязання відповідача перед позивачем, в умовах якого має місце посилання на курс валют на момент ухвалення рішення, слід дійти висновку про те, що збільшені позовні вимоги позивача щодо стягнення сплачених платежів в доларах США по курсу НБУ на момент ухвалення рішення є безпідставними та такими, що не узгоджується приписами чинного законодавства.

Окрім цього, з виписок по особовим рахункам ОСОБА_2 з 1.09.2010 по 28.02.2013 року убачається, що погашення відповідної частини кредиту та сплата нарахованих процентів за його користування здійснювалися у гривнях з перерахунку курсу долара США на день відповідного платежу, що також знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порядку поділу спільного майна подружжя обґрунтовано задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача 1/2 частини сплачених страхових платежів в розмірі 4 309,68 грн., адже вони також були здійсненні за рахунок спільних коштів сторін в 2011 та в 2012 році, тобто у період шлюбу.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

По своїй юридичній природі норми сімейного законодавства, які встановлюють підстави та механізм поділу спільного майна подружжя, припускають існування факту спільної сумісної власності дружини і чоловіка в рівних частках, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Зважаючи на викладене слід дійти висновку про необґрунтованість позиції ОСОБА_2 про те, що кредитні та страхові платежі сплачувалися за рахунок його особистих коштів, оскільки зазначеному не надано належних і допустимих доказів, зокрема причинно-наслідкового звязку між продажем квартири та машиномісця його матері та погашенням кредиту на протязі тривалого часу в період перебування в шлюбі.

Таким чином рішення суду першої інстанції про задоволення первісного позову в повному обсязі не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру стягнення сплачених платежів по іпотечному кредиту № 3.88 від 26.09.2008 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 815 487,83 грн. до 284 012,62 грн., що дорівнює 1/2 розміру компенсації за частку у спільному майні, яка була витрачена в інтересах відповідача.

Що ж стосується зустрічних позовних вимог про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації за частку у спільному майні, то суд першої інстанції, відмовивши в їх задоволенні, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, під час шлюбу з ОСОБА_3, а саме 8.02.2012 року між ТОВ «АвтоІнтернешнл Метрополіс» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля «Suzuki» SX-4, 2011 року випуску.

Після розірвання шлюбу між сторонами, даний автомобіль на підставі довідки рахунку від 11.04.2013 року № 043251 був відчужений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та відповідно 16.04.2013 року був зареєстрований за останньою.

Отже, даний транспортний засіб, після розірвання шлюбу був відчужений ОСОБА_2 та набутий у приватну власність ОСОБА_3, тобто змінився правовий режим майна, а тому він не є обєктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу згідно вимог ст. 57 СК України.

Також не підлягають до стягнення страхові платежі по даному автомобілю з підстав того, що в даному випадку кошти на страхування транспортного засобу не можуть бути предметом поділу спільного сумісного майна подружжя в силу їх сплати в інтересах сімї.

Окрім цього, з договорів № 4420 від 20.07.2010 року та № 4436 від 20.07.2010 року про надання медичної допомоги укладеними між ОСОБА_3 та ТОВ «ICIDA-IVF» та рахунків про оплату послуг за цими договорами убачається, що вони укладені до шлюбу між сторонами, а послуги надані за даними правочинами не є зобовязальними грошовими правовідносинами, що виникли в інтересах сімї. Поруч з цим, будь-яких доказів на підтвердження того, що медичні послуги були оплачені за особисті кошти ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

За таких обставин рішення суду у вказаній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року змінити в частині розміру стягнення сплачених платежів по іпотечному кредиту № 3.88 від 26.09.2008 року, зменшивши суму стягнення з 815 487 (вісімсот пятнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 83 копійки на 284 012 (двісті вісімдесят чотири тисячі дванадцять гривень) 62 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: