АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору , -

В С Т А Н О В И Л А:

26.06.2014 представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 22.03.2007 між ВАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 10-29/3139, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 50000,00 дол. США, з погашенням кредиту відповідно до графіку та кінцевим терміном погашення заборгованості до 21.03.2014 зі сплатою 13.00 % річних.

Відповідач скористалася кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 01.03.2014 утворилась заборгованість на суму 65764,59 дол. США, що в еквівалентно 656744,91 грн. Банк повідомляв відповідача про виникнення заборгованості за договором, проте зі сторони відповідача, жодних необхідних заходів для її погашення вжито не було, що і зумовило звернення до суду з таким позовом.

Справа № 759/11503/14-ц
№ апеляційного провадження 22-ц-796/5146/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідач ОСОБА_1 також подала зустрічний позов, згідно якого просила визнати укладений 22.03.2007 між нею та ЗАТ «Укрсоцбанк» кредитний договір № 10-29/3139 недійсним. В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що спірний договір суперечить вимогам законодавства України що регулює правовідносини зі споживачами, а також не відповідає внутрішній її волі, оскільки вона не розраховувала на падіння національної валюти, тобто її воля була спрямована на стабільність курсу, натомість, кредит став цілком збитковим і нездатним задовольнити свого цільового призначення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2015 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3129 від 22.03.2007 заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 58634 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 87 (вісімдесят сім) центів, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 1632981 (один мільйон шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 13 (тринадцять) коп. та пеню за несвоєчасне повернення кредиту та пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 71199 (сімдесят одна тисяча сто дев'яносто дев'ять) грн. 55 (п'ятдесят п'ять) коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про його необґрунтованість, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин, які мають істотне значення для справи. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки за вказаними вимогами вже сплив строк позовної давності, про що було заявлено ОСОБА_1. Крім того, апелянт вважає, що правових підстав для переводу валютної суми заборгованості у гривню за курсом на момент ухвалення рішення не було.

На підставі вказаного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення її вимог.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів, враховуючи положення ст.ст. 303-1,305 ЦПК України, вважає за доцільне розглянути справу за відсутності сторони позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково вимоги первісного позову суд першої інстанції виходив з доведеності наявності договірних зобов'язань та факту їх порушення відповідачем. Разом з тим, позивач просив стягувати заборгованість в доларовому еквіваленті, як заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та пені з вказівкою гривневого станом на 01.03.2014, коли пеня підлягає стягненню в гривневому еквіваленті, інша заборгованість визначена в доларах США із зазначенням відповідного курсу НБУ станом на день винесення рішення.

Посилання відповідача на порушення строків банком позовної давності та необхідності у зв'язку з цим відмовити в позові в цілому, оцінені судом критично з урахуванням того, що Банком в межах строків позовної давності було реалізовано право стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса. Проте, за позовом ОСОБА_1, такий виконавчий напис нотаріуса було скасовано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2013. На думку суду, такі дії банку та відповідача свідчать про переривання строків позовної давності, і, відповідно, про відсутність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог банку, а навпаки про їх задоволення з підстав зазначених вище.

Відмова у задоволенні зустрічних позовних вимог мотивована судом принципом свободи договору. З'ясовано, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, при укладенні якого між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору в тому числі і щодо відсоткових ставок, інших умов його виконання, вартості та періоду, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі.

Проте, в повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 10-29/3129 від 22.03.2007.

За умовами договору, видача кредитних коштів, в межах максимального ліміту заборгованості до 50000,00 дол. США, проводиться протягом перших трьох місяців з дати підписання кредитного договору, а погашення траншів кредиту буде здійснюватись до 10-го числа кожного місяця починаючи з квітня 2007 року, з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 21.03.2014 зі сплатою 13,00% процентів річних, які здійснюється у валюті кредиту.

До обов'язків позичальника, визначених цим договором, належить своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту в строки, визначені п. 1.1.2. договору, погасити в повному обсязі всі транші кредиту та сплатити нараховані проценти за фактичний час використання кредиту та можливі штрафні санкції, у термін, визначений п. 1.1.2. цього договору (п.п. 3.3.5.; 3.3.6.).

Статтею 4 кредитного договору визначена відповідальність сторін. Так, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.5. цього договору, а також прострочення строків повернення траншів кредиту, визначених п.п. 1.1.; 2.6., цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період, як це передбачено п. 4.2. даного договору.

У судовому засіданні встановлено, що Банк свої зобов'язання за договором кредиту виконав належним чином та надав кредит у визначеному ним розмірі, тоді як відповідачка свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконує з 10.10.2009 про, що особисто ОСОБА_1 вказувала в судовому засіданні та, що підтверджується наданими банківськими виписками та розрахунками.

Внаслідок такого неналежного виконання обов'язків відповідачем по вказаному кредитному договору виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2014 становить 65764, 59 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 36800,63 дол. США; сума заборгованості за відсотками - 21834, 24 дол. США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4463, 01 дол. США, що в еквіваленті складає - 44569,00 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2666,71 дол. США, що за курсом НБУ становить 26 630,55 грн.

Оскільки, відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов'язання по договору кредиту, не сплачує платежі по погашенню кредиту, по відсоткам за користування кредитом та по пені за прострочення виконання зобов'язань, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, то вказана заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

В силу ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної даності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, у разі встановлення договором щомісячних платежів погашення кредиту та кінцевого строку повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Така правова позиції була викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14.

Як вже вказано вище сторонами погоджений строк виконання зобов'язання датою 21.03.2014 , а отже строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі не може вважатися пропущеним.

З огляду на правову позицію Верховного Суду України викладену неодноразово, зокрема, у Постанова від 06.11.2013 у справі №6-116цс13, Постанова від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, Постанова від 19.11.2014 у справі №6-160цс14, судом першої інстанції застосований строк позовної давності виходячи з чергових платежів, тобто з 26.06.2011 до 21.03.2014.

Розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором зроблений стороною позивача, згідно якого загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності становить 58634 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 87 центів, пеня за несвоєчасне повернення кредиту та пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 71199 (сімдесят одна тисяча сто дев'яносто дев'ять) грн. 55 коп., розрахована в межах спеціального строку позовної давності.

За офіційним курсом НБУ станом на 20.02.2015: 100 доларів США - 2785 грн., тому заборгованість у розмірі 58634 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 87 центів у гривневому еквіваленті становить 1632981 (один мільйон шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 13 коп. (а.с.110-123)

Оскільки позовні вимоги були заявлені в іноземній валюті - 65764, 59 доларів США, то стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 1632981 (один мільйон шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 13 коп. не є виходом за межі позовних вимог, оскільки вказана сума відповідає 58634 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот тридцять чотири) доларів США 87 центів. А застосування курсу валют на день ухвалення рішення відповідає вимогам ст.533 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.ч. 1,2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Тобто Кодекс визначає лише дві підстави переривання строку позовної давності:

ь вчинення особою дій, що свідчать про визнання боргу;

ь пред'явлення кредитором позову щодо частини вимог.

З матеріалів справи вбачається, що кредитором були використані засоби позасудового врегулювання спору, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не пред'явлення позову. Звернення відповідача з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є тією дією, що свідчить про визнання боргу, навпаки з рішення суду вбачається, що позов був задоволений у зв'язку з відсутністю достатніх даних для встановлення безспірності заборгованості (а.с.144-145). Таким чином, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду першої інстанції про наявність переривання строку позовної давності. Разом з тим, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі не має, оскільки, як вже вказано вище, сторонами договору був обумовлений строк його дії до 21.03.2014, договір не був розірваний, а положення п.4.4, п. 4.5. договору визначають обов'язок позичальника, який кореспондується з правом кредитора на дострокову вимогу, яка не була реалізована.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог. Разом з тим, апеляційний суд не вбачає порушення судом норм матеріально та процесуального права при їх вирішенні. Кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, при укладенні якого між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору, в тому числі, і щодо відсоткових ставок, інших умов його виконання, вартості та періоду, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. Виходячи з вимог ст. 533 ч. 3 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на момент укладення кредитного договору позивач мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті, що підтверджується наданими дозволами та банківською ліцензією.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на переривання строку позовної давності. В решті рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинськогорайонного суду м. Києва від 20.02.2015 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на переривання строку позовної давності (абзац 12 а.с.171).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: