АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/8870/15-ц Головуючий І інстанції:Ященко С.О.
Провадження № 22-ц-/790/8482/15 Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 про визнання спадкоємця негідним та усунення його від спадкування,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який вподальшому уточнила та просила визнати ОСОБА_2 негідним спадкоємцем, усунути його від права на спадкування за законом, оскільки він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який через тяжку хворобу і каліцтво був у безпорадному стані.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_4, який помер 2 травня 2014 року, був особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, хворів, перебував на обліку у поліклініці, був у безпорадному стані, після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру №130, по вул.. Слинька 6-б.

На спадщину претендує син померлого ОСОБА_2.

Однак, відповідач протягом останніх 10 років не приходив до свого тяжко хворого батька, хоча проживає на сусідній вулиці, крім того, не прийшов провести його в останній путь.

Посилаючись на положення ст. 203 СК України та ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного зясування обставин справи та врахування, що в одній із квартир мешкає син померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3, який є дитиною, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, за станом здоровя перебуває на обліку в поліклініці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

Вимогам цивільного процесуального закону рішення суду відповідає в повній мірі.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно зясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Наявні матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_1 з 08 жовтня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.3).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

ОСОБА_6 помер у віці 54 років 02 травня 2014 року (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 від попереднього шлюбу (а.с.81).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка серед іншого, складається з:

-квартири АДРЕСА_1;

-квартири №130, по вул.. Слинька 6-б в м. Харкові.

Після смерті ОСОБА_4 до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: його дружина ОСОБА_1 (а.с. 61 зворот), його син ОСОБА_2 (а.с. 80, зворот). Крім того, згідно матеріалів спадкової справи спадщину прийняв малолітній син померлого ОСОБА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих, у розумінні вимог ст. ст. 57 ЦПК України, доказів на підтвердження доводів щодо безпорадного стану спадкодавця та потреби його у сторонній допомозі з боку відповідача ОСОБА_2, а також того факту, що до останнього зверталися по допомогу, він мав можливість таку допомогу надати.

При цьому суд керувався нормативно-правовими актами, зазначеними в рішенні суду.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, находить його таким, що ґрунтується на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в ході судового розгляду справи, яким суд надав належну оцінку.

За положеннями ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право га спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя. У звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою.

Позивач ОСОБА_1 в ході апеляційного розгляду справи підтвердила, що її чоловік, померлий ОСОБА_4 дійсно хворів, але висновок фахівців на підтвердження факту, що останній потребував стороннього догляду, відсутній. ОСОБА_4 отримував пенсію біля трьох з половиною тисяч гривень, у неї заробітна плата складала на той час близько півтори тисячі гривень. Отже, на сімю із трьох осіб, вони мали місячний дохід у пять тисяч сто гривень. З питанням про надання допомоги батькові до відповідача ОСОБА_2 ні ОСОБА_4 ні вона не зверталися.

З урахуванням особливості і характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст.213, 214 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд у своєму рішенні привів мотиви, з яких він вважав встановленою відсутність фактів на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1, вказав які докази, наявні у справі, бере до уваги, а які відхиляє.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для їх задоволення, скасування чи зміни рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -