Справа № 591/3623/15-ц
Провадження № 2/591/1460/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого-судді Янголя Є.В., при секретарі Кіріловій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного територіального управління юстиції в Сумській області, яке діє в інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_2, до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради про повернення дитини за попереднім місцем проживання,

в с т а н о в и в:

Головне територіальне управління юстиції в Сумській області, яке діє в інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_2, звернулося до суду з позовом про визнання незаконним вивезення та утримування відповідачем на території України неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернення неповнолітньої під юрисдикцію Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії та зобовязання відповідача передати неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_2 Ховриній, ІНФОРМАЦІЯ_2, для забезпечення повернення дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Позовні вимоги мотивує тим, що 14 травня 2011 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 (дівоче прізвище Румянцева) народилася дочка, ОСОБА_3 (номер паспорту: LV 4062089) в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії. Відповідач - батько дитини вивіз її 19 квітня 2013 року в Україну без дозволу позивачки. До вивезення в Україну дитина з батьками проживала в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії. Станом на час розгляду позову дитина разом з батьком проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивачка вважає, що відповідач самостійно змінив місце проживання неповнолітньої дитини і визначив її нове місце проживання в Україні з порушенням її прав, адже ні усної, ні письмової згоди на зміну постійного місця проживання неповнолітньої дочки вона не давала. Позивачка вбачає, що відповідач незаконно утримує неповнолітню ОСОБА_3 на території України, чим порушує її права на піклування про дитину, що включають право на визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3, що підпадає під дію Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналася Законом України від 11 січня 2006 року №3303-IV. Стаття 8 зазначеної Конвенції 1980 року надає право особі, яка стверджує, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини. 2 жовтня 2014 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання цієї Конвенції звернулася позивачка через Центральний орган Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії з заявою про повернення дитини. Згідно з пунктом 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів від 2 вересня 2010 року № 795), Міністерством юстиції України як Центральним органом України по редакції постанови Кабінету Міністрів від 2 вересня 2010 року № 795), Міністерством юстиції України як Центральним органом України по виконанню цієї Конвенції через Головне управління юстиції в Сумській області вживалися заходи для добровільного повернення дитини до Великобританії відповідно до статті 7 Конвенції 1980 року. 07 листопада 2014 року в Головному управлінні юстиції в Сумській області було проведено співбесіду з відповідачем щодо добровільного вирішення питання. Під час співбесіди відповідач надав письмові пояснення відповідно до яких він повідомив, що відмовляється повертати дитину до Великобританії. Згідно статті 7 Конвенції 1980 року у тому випадку, коли мирне вирішення питання неможливо, Центральні органи мають ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися повернення дитини. Головне територіальне управління юстиції в Сумській області уповноважене діяти від імені позивача на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року №3303-ІУ; статті 7 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей; пунктів 2, 12 вищезазначеного Порядку. З огляду на зазначене, на підставі ст.ст. 9, 124 Конституції України, ст. ст. З, 6, 7, 11, 14, 16, 19, 23, 30 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Закону України „Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, ст. ст. 15 і 19 Закону України „Про міжнародні договори України, статей 3 і 5 Закону України «Про судовий збір», пунктів 2, 9, 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. №952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2010 року №795), просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, наведених в ньому.

Відповідач та його представник позов не визнали.

Відповідач пояснив, що вивозив дитину за усною згодою матері на деякий час, потім вирішив не повертати дитину, оскільки дитина прижилася в новому середовищі, в нього створені добрі умови для виховання дитини, матір не цікавилася дитиною, позивачка веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, у неї виникали проблеми з соціальними службами, живе на допомогу по безробіттю.

Представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, так як пройшло більш ніж два роки як дитина проживає в Україні, відповідач за нею добре опікується, дитина прижилася в новому середовищі.

Представник третьої особи служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.03.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 (дівоче прізвище Румянцева) одружилися (а.с. 15), а 14 травня 2011 року у них народилася дочка ОСОБА_3 (номер паспорту: LV 4062089) в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії (а.с. 11).

Батько дитини за своїм паспортом (а.с.127-128), де маються відомості про дитину, вивіз доньку 20 квітня 2013 року в Україну, що підтверджується копією авіаквитка (а.с. 116), де зазначені як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3.

Згідно довідки з місця проживання (а.с. 110) станом на час розгляду позову дитина разом з батьком проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де згідно акту обстеження умов проживання для проживання дитини створені всі необхідні умови (а.с. 117), ОСОБА_3 відвідує 2-гу молодшу групу „Б КУ Сумський НВК № 11 м. Суми (а.с. 115). Зазначені обставини підтверджуються також фотокартками (а.с.129-155).

Також ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована громадянкою України, що підтверджується довідкою (а.с. 118)

Відповідно до довідки про психологічне обстеження (а.с.111-113) ОСОБА_3 своєю матірю називає бабусю (матір ОСОБА_1), категорично відхиляє можливість жити без тата, біологічна матір не входить до близьких осіб дівчинки.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що є матірю ОСОБА_1, донька останнього ОСОБА_3 називає її матірю, відвідує дитячий садочок, має всі умови для проживання, біологічна матір донькою не цікавиться, допомоги не надає.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що знає обох сторін по справі, позивачка зловживає спиртними напоями, близько двох років дитина проживає з відповідачем, постійно бачить ОСОБА_3, яка матір не згадує, також пояснила, що позивачка може з нею спілкуватися в соціальних мережах, однак таких спроб не робила.

04.05.2014 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до Відділу міжнародного викрадення дітей з заявою про викрадення ОСОБА_6 її доньки (а.с.37-48).

Згідно письмових пояснень, наданих Головному управлінні юстиції в Сумській області відповідач відмовляється повертати дитину в звязку тим, що ОСОБА_2 ОСОБА_1 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем (а.с.30-33).

За змістом ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Статті 3, 12, 13, 20 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання, зокрема, якщо в ході розгляду справи суд виявить, що заявник дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п.«а» ч.1 ст.13) або з моменту переміщення пройшло більше року й дитина прижилась у новому середовищі (ч.2 ст.12).

Про мовчазну згоду можуть свідчити відсутність заперечення піклувальника проти переміщення або утримання дитини в іншій країні протягом усього часу до звернення із заявою про повернення дитини.

Як встановлено в судовому засіданні переміщення дитини на територію України відбулося 20.04.2013 року шляхом придбання авіаквитка, а ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася з заявою про викрадення дитини лише 04.05.2014 року, тобто більш ніж через рік після переміщення дитини. Ніяких доказів зі сторони позивача щодо спроб повернути дитину до цієї дати не надано, тому суд вважає, що дитину було правомірно переміщено через кордон за мовчазної згоди позивачки, про що свідчить значний термін з відповідною заявою після переміщення дитини через кордон.

Крім того, згідно із чч.1, 2 ст.12 конвенції передбачено, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено ст.3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї договірної держави, де перебуває дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини. Судовий або адміністративний орган навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини за умови відсутності даних про те, що дитина вже прижилась у своєму новому середовищі.

Про те, що дитина сторін ОСОБА_3 прижилась у своєму новому середовищі, свідчать ті обставини, що вона більш ніж два роки проживає на території України, зареєстрована громадянкою України, має постійне місце проживання, відвідує дитячий садочок, називає матірю свою бабусю.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Головного територіального управління юстиції в Сумській області, яке діє в інтересах ОСОБА_3 ОСОБА_2, відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлений 25.07.2015 року.

Суддя Є.В. Янголь