10 червня 2015 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Бородіної О.В.
при секретарі Алімурадовій Т.Я.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави, -
ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулися до Ленінського районного суду міста Харкова із позовною заявою, яку уточнили та просили звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (далі Відповідач 1) за кредитним договором від СL-703/308/2008 від 28 жовтня 2008 року у розмірі 1 285 336,79 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету застави за договором застави від 28.10.2008 № PСL 703/308/2008, а саме: транспортного засобу, Jeep Grand Cherokee, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску 2008 року, колір чорний, кузов № НОМЕР_2, тип легковий, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на автомобіль, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності, в органах ДАЇ України, нотаріату, тощо за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на час продажу. Витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмета застави стягнути з ОСОБА_1; вилучити у ОСОБА_3 (далі Відповідач 3) та передати предмет застави: транспортний засіб, Jeep Grand Cherokee, реєстраційний № АХ 9282ВО, рік випуску 2008 року, колір чорний, кузов № НОМЕР_2, тип легковий на зберігання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета застави; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі Відповідач 2) солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості у розмірі 1 285 336,79 грн, а також стягнути з відповідачів солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору.
В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що 28 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-703/308/2008, згідно з яким Відповідач 1 отримав кредит в розмірі 275 100,00 гривень (двісті сімдесят пять тисяч сто гривень 00 копійок) строком до 26.10.2015 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.
З метою забезпечення виконання зобовязань Відповідачем 1 перед Банком за Кредитним договором, того ж дня між банком та Відповідачем був укладений договір застави автотранспортного засобу № PСL 703/308/2008, відповідно до якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 боргових зобовязань перед Банком по Кредитному договору, Відповідач 1 надав в заставу транспортний засіб, а саме: Jeep Grand Cherokee, реєстраційний № АХ 9382ВО, рік випуску 2008 року, колір чорний, кузов № НОМЕР_2, тип легковий.
Проте, в порушення умов Кредитного договору Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором.
Згідно з п. 1.4 ч. 2 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити Банку відповідну плату. Відповідно до п. 3 ч. 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується процентна ставка у розмірі 4,99%. + FIDR.
Відповідно до п. 3.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами Позичальник (Відповідач 1) зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з Кредитним договором.
У звязку з вищевикладеним, заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором станом на 22.07.02.2014 складає:
- заборгованість за кредитом у розмірі 246 237,64 гривень (двісті сорок шість тисяч двісті тридцять сім гривень 63 копійки);
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 30 178,87 гривень (тридцять тисяч сто сімдесят вісім гривень, 87 коп.);
- пеня за прострочення виконання зобовязань за Кредитним договором у розмірі 1 008 920,28 гривень. (один мільйон вісім тисяч девятсот двадцять гривень 28 копійок ).
Загальна сума заборгованості за Кредитним договором з урахуванням пені дорівнює 1 285 336,79 гривень (один мільйон двісті вісімдесят пять тисяч триста тридцять шість гривень, 79 копійок).
Додатково в забезпечення виконання зобовязань Відповідача 1 перед Банком за Кредитним договором станом на 28.10.2008 року було укладено договір поруки № SR-703/308/2008 (далі Договір поруки) між Банком та ОСОБА_2 (далі Відповідач 2).
Відповідно до умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання Відповідачем 1 зобовязань перед Банком за Кредитним договором Відповідач 2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником (Відповідачем 1) його зобовязань перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань (п.1.1 Договору поруки).
Приймаючи до уваги, що відповідачі 1 та 2 у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на користь банку борг в розмірі 1 285 336,79 гривень, та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати.
Крім того, оскільки стало відомо, що транспортний засіб, що перебуває в заставі Позивача належить станом на цей час іншій особі.
Так, 26.11.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено попередній договір згідно з умовами якого, ОСОБА_1 зобовязався здійснити відчуження вказаного вище транспортного засобу, що знаходиться в заставі у Банку чітко за умовами визначеними в попередньому договорі (п.1 Договору).
Відтак, новим власником майна за вказаним договором є ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Обтяжувач не надав згоди на відчуження зазначеного рухомого майна боржником (Відповідачем 1). Відтак, обтяження за договором застави автотранспортного засобу № PСL 703/308/2008 зберігає силу для третього Відповідача в даній справі.
За таких обставин зміна власника майна купленого в кредит не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
Оскільки не виконане основне зобов'язання, забезпечене заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові.
Відповідача ОСОБА_1 будучи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, були надані також письмові заперечення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлявся належним чином, були надані письмові заперечення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлявся належним чином.
Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 28 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву замість Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL-703/308/2008, згідно з яким Відповідач 1 отримав кредит в розмірі 275 100,00 гривень строком до 26.10.2015 зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі.
Згідно з п. 1.1 Кредитного договору Відповідач 1 зобовязався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені на умовах Кредитного договору.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Проте, в порушення умов Кредитного договору та норм права, Відповідач 1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором.
Згідно з п. 1.4 ч. 2 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити Банку відповідну плату. Відповідно до п. 3 ч. 1 Кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом використовується процентна ставка у розмірі 4,99%. + FIDR.
Відповідно до п. 3.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами Позичальник (Відповідач 1) зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з Кредитним договором.
У звязку з вищевикладеним, заборгованість Відповідача 1 за Кредитним договором станом на 22.07.02.2014 року складає:
- заборгованість за кредитом у розмірі 246 237,64 гривень;
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 30 178,87 гривень;
- пеня за прострочення виконання зобовязань за Кредитним договором у розмірі 1 008 920,28 гривень. (один мільйон вісім тисяч девятсот двадцять гривень 28 копійок ).
Загальна сума заборгованості за Кредитним договором з урахуванням пені дорівнює 1 285 336,79 гривень (один мільйон двісті вісімдесят пять тисяч триста тридцять шість гривень, 79 копійок).
Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Враховуючи зазначене, суд зменшує розмір пені до розміру суми основного боргу тобто до розміру 276 416,51 грн.
Відповідно до змісту ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу них прав. Таким чином, до ТОВ "ОТП Факторинг Україна"перейшли всі права ЗАТ "ОТП Банк"щодо права вимоги до відповідачів за кредитним договором.
Непогашення боржником заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язань.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:
1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2. зміна умов зобов'язання;
3. сплата неустойки;
4. відшкодування збитків та моральної шкоди.
Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання за кредитним договором з боку відповідача 1 належним чином не виконуються.
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України , сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Також, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань Відповідачем 1 перед Банком за Кредитним договором, того ж дня між банком та Відповідачем був укладений договір застави автотранспортного засобу № PСL 703/308/2008, відповідно до якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 боргових зобовязань перед Банком по Кредитному договору, Відповідач надав в заставу транспортний засіб, а саме: Jeep Grand Cherokee, реєстраційний № АХ 9382ВО, рік випуску 2008 року, колір чорний, кузов № НОМЕР_2, тип легковий.
У відповідності до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію. або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Як з'ясував суд, у порушення вищезазначених вимог закону та умов договору. відповідач зобов'язання за договором не виконав, має заборгованість перед позивачем, предмет застави банку не передав.
Відповідно до ст. 19 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ Про заставу. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюються за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ Про заставу).
Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця.
Приймаючи до уваги, що позивачем ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заявлено позов саме з таких підстав, то ймовірно, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що позовна вимога щодо вилучення предмету застави підлягає задоволенню.
Як зазначено сторонами по справі предмет застави було передано ОСОБА_3 за попереднім договором від 26.11.2009 року укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно з умовами якого, ОСОБА_1 зобовязався здійснити відчуження вказаного вище транспортного засобу, що знаходиться в заставі у Банку чітко за умовами визначеними в попередньому договорі (п.1 Договору).
Відтак, майно за вказаним договором знаходиться у володінні ОСОБА_3.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Обтяжувач (Позивач) не надав згоди на відчуження зазначеного рухомого майна боржником (Відповідачем). Відтак, обтяження за договором застави автотранспортного засобу № PСL 703/308/2008 зберігає силу для третього Відповідача в даній справі.
За таких обставин зміна власника майна купленого в кредит не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
У відповідності до ч. 2 ст. 28 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувана (заклад).
У відповідності до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ ОТП Факторинг Україна щодо звернення стягнення на предмет застави підлягають до задоволення.
При цьому суд зазначає, що позивачем одночасно до відповідача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги також і щодо стягнення суми зазначеної заборгованості за кредитним договором.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Згідно з роз'ясненнями п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3, 4 ЦПК).
Суд вважає що одночасне стягнення боргу за кредитом і звернення стягнення на предмет застави, тягнуть за собою стягнення в подвійному розмірі, бо передбачають видачу двох виконавчих листів, і є взаємовиключними. Аналогічна позиція викладена в п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).
З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_1 є одночасно і заставодавцем, а відтак одночасне стягнення з нього боргу і звернення стягнення на предмет застави суперечить закону.
На підставі зазначеного суд, приходить до висновку щодо відмови у позові в цій частині.
Крім того, додатково в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором станом на 28.10.2008 року було укладено договір поруки № SR-703/308/2008 між Банком та ОСОБА_2 .
Відповідно до умов зазначеного договору поруки для забезпечення повного і своєчасного виконання Відповідачем 1 зобовязань перед Банком за Кредитним договором Відповідач 2 прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником (Відповідачем 1) його зобовязань перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань (п.1.1 Договору поруки).
Згідно з п. 1.2 Договору поруки Відповідач 2 і позичальник (Відповідач 1) відповідають як солідарні боржники і Банк має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобовязань як до боржника (Відповідача 1), так і до Поручителя (Відповідача 2), чи до двох одночасно.
Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Отже, Відповідач 2 відповідає в солідарному порядку перед кредитором (Позивачем у даній справі) поряд з першим Відповідачем.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року, керуючись ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, Банк відступив, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором, укладеним між Банком та Відповідачем 1 та Договором поруки, укладеним між Банком та Відповідачем 2.
Таким чином, до Позивача перейшли всі права Банку щодо права вимоги за договорами кредиту, застави та поруки.
Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
У відповідності до умов договору поручитель поручається за виконання боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі цього у майбутньому: обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком до основного договору.
Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до пункту 4.1 договору поруки від 28.10.2008 року договір діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.
У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконанні поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установленні строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Отже, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Тобто, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2012 року № 6-33цс12, від 29 січня 2014 року №. 6-155цс 13, від 17 вересня 2014 року № 6-125цс14, від 21.01.2015 року № 6-190 цс 14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.
З матреіалів справи вбачається що з грудня 2009 року, тобто після укладання попереднього договору від 26.11.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жодного платежу за кредитним договором вчинено не було.
З того часу вимоги до до поручителя не предявлялися.
Таким чином, порука вважається припиненою, а тому правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за вказаним кредитним договором відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 16, 60, 84, 88, 209, 213-215, ЦПК України, суд
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від СL-703/308/2008 від 28 жовтня 2008 року у розмірі 552833,02 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету застави за договором застави від 28.10.2008 № PСL 703/308/2008, а саме: транспортного засобу, Jeep Grand Cherokee, реєстраційний № НОМЕР_1, рік випуску 2008 року, колір чорний, кузов № НОМЕР_2, тип легковий, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на автомобіль, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності, в органах ДАЇ України, нотаріату, тощо) за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид рухомого майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на час продажу.
Вилучити у ОСОБА_3 та передати предмет застави: транспортний засіб, Jeep Grand Cherokee, реєстраційний № АХ 9282ВО, рік випуску 2008 року, колір чорний, кузов № НОМЕР_2, тип легковий на зберігання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета застави;
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору у розмірі 3654 грн.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінській районний суд міста Харкова, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О.В. Бородіна