Справа № 751/3682/15-ц Провадження № 22-ц/795/1128/2015 Головуючий у I інстанції: Гордійко Ю. Г.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

23 червня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Мамонової О.Є., Позігуна М.І.

При секретарі: Козлачковій Ю.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у третейській справі № 4343-2/110/14 від 13 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року, яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ „Альфа-Банк було стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 24.04.2008 року: за кредитом - в сумі 368144,69 грн, за відсотками - 32657,49 грн, пенею - в сумі 29072,49 грн., а також окремо з ОСОБА_1 на користь ПАТ „Альфа-Банк стягнуто пеню в сумі 2149,30 грн, розподілено третейські витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали про відмову в задоволенні його вимог.

Доводами для скасування ухвали суду зазначено те, що суд першої інстанції, в порушення ст. 169 ЦПК України, розглянув справу без його участі, чим позбавив права брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні та інших процесуальних прав сторони для захисту власних інтересів. Стверджував, що через хворобу не зміг захистити належним чином свої права в суді.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2008 року між ПАТ „Альфа-Банк та ОСОБА_2 було укладено рамкову угоду № SMERS00899 та договір про надання кредитного траншу № SME0011651 на суму 55000 дол. США зі строком користування 180 місяців та сплатою процентів за користування коштами в розмірі 15% річних. Додатковими угодами до вказаного договору від 07 липня 2008 року та 20 листопада 2009 року розмір процентів за користування кредитними коштами було змінено за згодою сторін та встановлено відповідно 17% річних, а в подальшому, після надання пільгових ставок у 14 %, 15,5 %, 14 %, з 23 квітня 2010 року було встановлено ставку річних у вигляді 17,2 %.

В порядку забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2, 24.04.2008 року між ПАТ „Альфа-Банк та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати за зобовязаннями ОСОБА_2, які виникають з кредитного договору. Додатковою угодою до вказаного договору поруки від 20 листопада 2009 року, укладеною між банком та ОСОБА_1, було узгоджено з поручителем збільшення обсягу відповідальності позичальника у вигляді збільшення розміру відсотків за користування кредитом (аркуш третейської справи № 37).

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 та її поручителем належним чином зобовязань за договорами, станом на 19.11.2014 року виникла заборгованість за кредитом - в сумі 368144,69 грн, за відсотками - в сумі 32657,49 грн, за пенею - в сумі 29072,49 грн, яку було стягнуто в солідарному порядку з указаних осіб, відповідно до умов договорів та положень ч.1 ст.554 ЦК України, рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 13 січня 2015 року. Зазначеним рішенням також окремо з ОСОБА_1 на користь ПАТ „Альфа-Банк було стягнуто пеню в сумі 2149,30 грн, передбачену умовами договору поруки, та розподілено третейські витрати.

Звернувшись до суду загальної юрисдикції із заявою про скасування рішення третейського суду, позивач стверджував, що третейський суд припустився помилки та не звернув уваги на ту обставину, що його поруку припинено в силу приписів ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки зміну розміру відсотків за користування кредитом було здійснено без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Зазначені обставини спростовуються матеріалами цивільної та третейської справ, з яких, як зазначено вище, вбачається, що зміну розміру відсотків за користування кредитом було узгоджено безпосередньо з ним, як з поручителем, в окремій додатковій угоді від 20.11.2009 року.

Інших доводів щодо незаконності рішення третейського суду ОСОБА_1 не наведено, відтак, виходячи з положень ч. 3 ст.51 Закону України „Про третейські суди, ст. 389-5 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що правові підстави для скасування рішення третейського суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення ст. 169 ЦПК України, розглянув справу без його участі, та позбавив права брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні та реалізовувати інші процесуальні права сторони для захисту власних інтересів, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті судового рішення, оскільки положення ч.2 ст. 389-4 ЦПК України передбачають, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, повідомлення про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали 16 квітня 2015 року ( а.с.31, 32 ), мали можливість реалізувати своє процесуальне право на захист, проте ним не скористались як до дня судового засідання, так і безпосередньо в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 надано копію медичного документу про його хворобу, починаючи з 27 квітня 2015 року, через що він не зміг прийняти участь у судовому засіданні суду першої інстанції, апеляційний суд знаходить, що за таких обставин, ОСОБА_1 не був позбавлений права подати необхідні докази суду апеляційної інстанції, брати участь у їх дослідженні та реалізовувати інші процесуальні права сторони для захисту власних інтересів, однак його апеляційна скарга містить лише перелік норм процесуального права з визначеннями прав та обовязків сторін, суті доказів, змісту судового рішення та не має жодних посилань на докази щодо незаконності рішення третейського суду. В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи належно повідомленими про час та місце судового розгляду, також не зявились, доказів на підтвердження порушення їх прав не надали.

Висновки суду першої інстанції у даній справі в повній мірі узгоджуються з нормами процесуального та матеріального права, тому підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :