АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6472/15 Справа № 183/4502/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи- Орган опіки та піклування Новомосковської районної державної адміністрації, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у липні 2014 року звернувся до суду з позовом та після уточнення позовних вимог просив витребувати майно з незаконного володіння, позбавити відповідачів права користування будинком, виселити відповідачів з будинку 15 по вул. Новій у м. Новомосковську Дніпропетровської області, зобовязати не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, зобовязати відповідачів передати ключі від будинку /а.с. 2-4, 77-81/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.05.2015 року позовні вимоги задоволено частково, зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком розташованим за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Нова, 15 шляхом передачі ОСОБА_3 ключів від зазначеного домоволодіння. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку розташованого за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Нова, 15. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 130-134/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 142-145/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Відповідно до ч.2 цієї статті продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він продає.

Відповідно до ч.1 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Частиною 2 ст. 363 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до ст. 334 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 28.12.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10, та зареєстрований в реєстрі під № 285, позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності 1/6 частина будинку 15 по вул. Новій у м. Новомосковську Дніпропетровської області. На підставі цього ж договору по 1/6 частині будинку належить ОСОБА_11 та ОСОБА_8, що також підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно /а.с. 8-9, 10/.

В натурі частки не виділялися, але фактично будинок розділений на дві частини, однією з них володіють ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_8

Згідно довідки КП «Новомосковське МБТІ» № 20 від 26.01.2015 року інша ? частина цього будинку належить ОСОБА_12 /а.с. 61/.

На початку 2012 року у належній ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 частині будинку стали проживати відповідачі, які посилаються на те, що 08.02.2012 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_8 завдаток у сумі 4 000 долара США в рахунок продажу належного йому будинку розташованого по вул. Новій 15/2 у м. Новомосковську /а.с. 122/.

Відповідачі змінила замки у будинку, ключі позивачу ні хто не дав, у зв'язку з чим він не може користуватися своєю власністю, чим порушені його права.

Відповідачами не надано будь-яких доказів, які вказують на підстави їх законного вселення до будинку 15 по вул. Новій у м. Новомосковську.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що він з сімєю вселився у спірний будинок з дозволу ОСОБА_8, якому передав аванс в сумі 4000 доларів США за продаж його частки будинку, та те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що вони перешкоджають ОСОБА_3 користуватися своєю часткою власності, то з ними погодитися не можна, оскільки зазначена розписка про передачу 4000 доларів США не є доказом належної форми укладення договору купівлі-продажу і не є підставою для вселення до будинку без згоди усіх співвласників, а позивач не повинен доказувати наявність існуючих перешкод його проживання у будинку, так як відповідачі самі не заперечують проти того, що вони проживають у будинку.

Щодо посилань апелянта на те, що ОСОБА_8 має право розпорядитися своєю частиною власності, що він і зробив, то з ними також погодитися не можна, так як ОСОБА_3, як співвласник має переважне право купівлі частини ОСОБА_8, який повинен був повідомити позивача письмово про свій намір продажу будинку, чого зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_13