Провадження №2/592/504/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князева В.Б., секретар судового засідання Коноплянченко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про визнання нечинними та скасування наказів, -

встановив:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 26.04.2010 р. працював заступником директора з економічної безпеки ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб». 17.07.2014 р. його було звільнено з роботи у звязку зі скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним, а тому звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2014 р. по справі №592/8844/14-ц його було поновлено на роботі, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21.01.2015р. було скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2015 р. та відмовлено позивачеві в позові в повному обсязі. При вивченні матеріалів справи № 592/8844/14-ц позивач дізнався про наявність наказів № 41-п від 16.04.2014 р. та № 50-п від 07.05.2014 р. Позивач вважає, що зазначені накази є незаконними, з підстав визначених в п. п. 3.9, 9.2.4 Статуту ДП « Завод УБ та ВТ», а тому його звільнення є незаконним. У звязку з чим звернувся до суду з позовом про визнання наказів №41-п від 16.04.2014 р. та №50-п від 07.05.2014 р. (п 1, 2.2. стосовно посади заступника директора по економічній безпеці), не чинними та скасування наказів.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали за наступних підстав. Відповідачем при виданні наказу № 50-п від 07.05.2014 р., п. п. 2.1. п. 2 якого було передбачено виключення зі штатного розпису посади заступника директора з економічної безпеки, яку обіймав позивач, було дотриманого вимог правовстановлюючих документів відповідача та чинного законодавства. Положення п. 1, п. 2.2. наказу відповідача № 41-п від 16.04.2014 р. та п. 1, 3 наказу відповідача №50п від 07.05.2014 р. стосуються господарських правовідносин відповідача, не зачіпають трудових прав, свобод та інтересів позивача та не встановлюють наявності або відсутності між позивачем та відповідачем трудових правовідносин. Положення п. 1, п. 2.2. наказу відповідача №41-п від 16.04.2014 р., п. п. 1, 3 наказу відповідача №50-п від 07.05.2014 р. були видані відповідно до вимог чинного законодавства, внутрішніх та правовстановлюючих документів відповідача.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в позові необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Наказом від 17.07.2014 р. №168-к відповідач звільнив позивача з посади заступника директора з економічної безпеки у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст. 44 КЗпП України.

Відповідач звільнив позивача на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з наступними обставинами.

Для раціонального використання трудових ресурсів п. п. 2.1. п. 2 наказу відповідача № 50-п від 07.05.2014 р. була виключена зі штатного розпису відповідача посада заступника директора з економічної безпеки, яку обіймав позивач.

Наказ № 50-п від 07.05.2014 р. був підписаний директором відповідача, який уповноважений на підписання наказів про внесення змін до штатного розпису відповідача та наказів про звільнення (п. п. 9.3.4 Статуту відповідача).

Та обставина, що у відповідача на підставі п. п. 2.1. п. 2 наказу №50-п від 07.05.2014 р. дійсно відбулись зміни в організації виробництва та праці, які надавали відповідачу право звільняти позивача, встановлена рішенням Апеляційного суду Сумської області від 21.01.2015 р. по цивільні справі № 592/8844/14-ц, яким позивачеві було відмовлено в позові до відповідача про поновлення на роботі та компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідачем при виданні наказу №50-п від 07.05.2014 р., п. п. 2.1. п. 2 якого було передбачено виключення зі штатного розпису посади заступника директора з економічної безпеки, яку обіймав позивач, а також при виданні наказу від 17.07.2014 р. №168-к про звільнення позивача, було дотриманого вимог правовстановлюючих документів відповідача та чинного законодавства.

Положення п. 1, п. 2.2. наказу відповідача № 41-п від 16.04.2014 р. та п. 1, 3 наказу відповідача № 50-п від 07.05.2014 р. стосуються організаційної структури відповідача, тобто, належать до правовідносин, повязаних з господарською діяльністю відповідача, які не повязані з трудовими.

Відповідно до ч. 3 статті 64 Господарського кодексу України, - підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Господарського кодексу України, - не є предметом регулювання цього кодексу: трудові відносини.

Відповідно до статті 6 Господарського кодексу України, - загальними принципами господарювання є: заборона незаконного втручання органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах, а не в господарських.

Положення статей 1, 2, 3, 4, 5-1 КЗпП України, які визначають основні права для працівників, не передбачають права для позивача втручатись в господарську діяльність відповідача.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові.

До обовязків позивача, визначених трудовою угодою укладеною з відповідачем, не належало вирішення питань, повязаних з управлінням підприємством та здійснення контролю, оскільки останні відповідно до п. 9.1 Статуту відповідача здійснююються засновником, директором та ревізійною комісією.

Позивач, уклавши трудовий договір з відповідачем, виконував лише трудові обовязки, передбачені посадовою інструкцією, до яких організаційна структура ніякого відношення не має, оскільки не регулює трудових прав та обовязків.

Також, організаційна структура відповідача не зачіпає існування між відповідачем та позивачем трудових правовідносин, оскільки прийом та звільнення працівників у відповідача, згідно ст. 21 КЗпП України та п. 6.1 СТП УБТ 3.09-2012 Управління персоналом здійснюється за наявності або виключенню вакансій в штатному розписі, а організаційна структура до прийму - звільнення працівників відповідача відношення не має (а. с. 98-103).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, положення п. 1, п. 2.2. наказу відповідача №41-п від 16.04.2014 р., та п. 1, 3 наказу відповідача №50-п від 07.05.2014 р. стосуються господарських правовідносин відповідача, не зачіпають трудових прав, свобод та інтересів позивача, та не встановлюють наявності або відсутності між позивачем та відповідачем трудових правовідносин.

У межах повноважень, визначених п. 8.5 Статуту відповідача у редакції станом на 14.01.2009 р., згідно з яким директор підприємства затверджує структуру управління та штатний розклад підприємства, директором підприємства 14.01.2009 р. затверджено структуру управління підприємством, яка передбачає здійснення управління структурними підрозділами підприємства через заступників.

Організаційна структура відповідача не визначає назви посад заступників та чисельність заступників. Назви посад виходячи з функціонального розподілу повноважень визначаються директором у штатному розкладі підприємства, який також в силу закону та статутних повноважень затверджується директором підприємства.

30.03.2011 р. Статут відповідача був затверджений в новій редакції, в якій засновник передбачив необхідність погодження організаційної структури управління із засновником.

Організаційна структура відповідача затверджена 14.01.2009 р. є чинною на момент розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3.8 Статуту відповідача, - функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються директором відповідача та вводяться в дію у встановленому ним порядку.

Організаційна структура затверджена 14.01.2009 р. взагалі не визначає назв посад заступників та чисельність заступників. Безпосередні назви посад виходячи з функціонального розподілу повноважень визначаються директором у штатному розкладі підприємства, який також в силу закону та статутних повноважень затверджується директором підприємства.

На підставі діючої у відповідача організаційної структури затвердженої 14.01.2009 р., статті 64 Господарського кодексу України, з метою виконання положень п. 3.8 Статуту в п. 7.6 СТП УБТ 3.09-2012 Управління персоналом, відповідач передбачив створення організаційної структури лінійного управління відповідача.

Видання відповідачем наказів від 16.04.2014 р. № 41-п та від 07.05.2014 р. №50-п, якими були затверджені організаційні структури лінійного управління, було здійснено директором відповідача згідно вимог п. 3.8 Статуту відповідача, а тому суд не вбачає підстав для визнання даних наказів нечинними та їх скасування. Суд вважає, що відповідачем не було порушено трудових прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 31, 57-60, 61, 62, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 221, 232 КЗпП України, ст. 64 Господарського кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» про визнання нечинними та скасування наказів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Князєв