Провадження № 2/666/1241/15
Справа № 666/1956/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

( заочне)

10 червня 2015року м.Херсон

Дніпровський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Біла-Кисельової А.А.,

при секретарі Слюсар А.В., Журавльової В.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладів, процентів на вклади та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

02.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладів, процентів на вклади та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу № 004-21062-020614 від 02.06.2014року на суму 560528 грн. строком до 07.06.2015 року, відсоткова ставка 24% річних. 06.09.2014 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №002-21504-060814 на суму 75 000 грн., відсоткова ставка 23,25% річних, строком до 11.09.2015 року. 04.08.14 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №002-21506-040814 на суму 4350 доларів США., відсоткова ставка 10,35% річних, строком до 09.09.2015 року. 17.01.2015 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №001-21501-170115 на суму 2100 євро., відсоткова ставка 10 % річних, строком до 16.07.2015 року. Постановою Правління Національного банка України від 02.03.2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням від 02.03.2015 року призначив тимчасового управляючого цим банком, у звязку з чим позивач втратив довіру до банка, вказує, що йому вигідно забрати свої гроші та передати їх в надійний банк для отримання вигоди. Вказує, що сума внесених вкладів це результат його професійної діяльності, гроші зібрані на протязі багатьох років. Нараховані за вкладами відсотки є засобом матеріального забезпечення родини. Невиконання відповідачем своїх обовязків ставить його у скрутне фінансове становище. У звязку з неправомірними діями відповідача зазнає душевних страждань.

21.05.2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву в якій він просить розірвати договора №№ 004-21062-020614 від 02.06.2014, №002-21504-060814 від 06.09.2014 року, 002-21506-040814 від 04.08.14 року, 001-21501-170115 від 17.01.2015 року та стягнути з відповідача на його користь 769780 грн., 4671,55 доларів США, 2143 євро, 7000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові(та уточненій позовній заяві), просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав заперечення проти позову в яких просив суд відмовити в задоволенні позову на підставі положень Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача - ОСОБА_2, дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та відсотки на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу № 004-21062-020614 від 02.06.2014 на суму 560528 грн. строком до 07.06.2015 року, відсоткова ставка 24% річних.(а.с.6). Внесення грошей в сумі 560528 грн. на рахунок в банку підтверджується квитанцією № 36143452 від 02.06.2014 року. (а.с. 7). П.1.9 договору передбачено: «нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору … шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 1873, відкритий на імя вкладника в установі банку. П.1.10 договору: вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 1873, відкритий на імя вкладника в установі банку. П.1.11.договору: у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку на який його внесено, дія договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку за ставкою 0,01 % річних.»

06.09.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу №002-21504-060814 на суму 75 000 грн., відсоткова ставка 23,25% річних, строком до 11.09.2015 року.(а.с.8). Внесення грошей в сумі 75 000 грн. на рахунок в банку підтверджується квитанцією № 38219970 від 06.08.2014 року. (а.с. 9). П.1.9 договору передбачено: «нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору, … шляхом виплати готівкою з каси відділення банку. П.1.10 вклад виплачуються по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору, … шляхом виплати готівкою з каси відділення банку. П.1.11.договору: у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку на який його внесено, дія договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку за ставкою 2 % річних.»

04.08.14 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу №002-21506-040814 на суму 4350 доларів США., відсоткова ставка 10,35% річних, строком до 09.09.2015 року.(а.с.10) На підтвердження внесення грошей в сумі 4350 доларів США. на рахунок в банку позивачем доказів не надано. Як пояснив позивач, документ про внесення валюти не видає банк. П.1.9 договору передбачено: нараховані проценти за вкладом виплачуються одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 3318, відкритий на імя вкладника в установі банку. П.1.10 договору: вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 3318, відкритий на імя вкладника в установі банку. П.1.11.договору: у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку на який його внесено, дія договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку за ставкою 1 % річних.

17.01.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу №001-21501-170115 на суму 2100 євро., відсоткова ставка 10 % річних, строком до 16.07.2015 року. (а.с.11). На підтвердження внесення грошей в сумі 2100 євро на рахунок в банку позивачем надано платіжне доручення. П.1.9 договору передбачено: «нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору … шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 0658, відкритий на імя вкладника в установі банку. П.1.10 договору: вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції з яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 0658, відкритий на імя вкладника в установі банку. П.1.11.договору: у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку на який його внесено, дія договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку за ставкою 0,01 % річних.»

Як пояснив позивач суду з письмовою заявою до відповідача з вимогою про розірвання договорів та повернення суми вкладів та нарахованих процентів він звертався 30.03.2015, але вважає, що це йому не вигідно так як в цьому випадку йому сплатять суми процентів в розрахунку 0,01%, 1%, 2% річних, як зазначено в умовах договорів. Про стан рахунків №№ 1873, 3318, 0658 повідомити суду нічого не може. Клопотань про забезпечення або витребування доказів від позивача(представника позивача) не надходило. Права судом позивачу та представнику позивача розяснено, що підтверджується розписками.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 2.4 Постанови правління Національного банку України «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003 № 516, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Відповідно до п. 3.3 Постанови правління Національного банку України «Про затвердження положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 03.12.2003 № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 було розпочато процедуру здійснення в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Нормами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 цього закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього ж закону, передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N 4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (ОСОБА_2 змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року N 5) у заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач зазначив, що вважає, що він пенсіонер і вимушений звертатись у суд за захистом своїх прав та відповідно має право на відшкодування моральної шкоди, яку і оцінює у 7000грн. У звязку з зазначенням позивача щодо стягнення моральної шкоди у такому розумінні, як пояснив (обгрунтував) позивач та підтримав таку позицію представник позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладів, процентів на вклади та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з моменту його проголошення до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд м.Херсона.

Суддя А.А. Біла-Кисельова