Справа №461/5327/15-ц
Рішення

Іменем України

16 червня 2015 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі Думичі Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного 27 серпня 2012 року договору № 002-13502-270812 між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1, останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії на картковому рахунку № НОМЕР_2 з кредитним лімітом 5000 грн. Відповідач в свою чергу зобовязався здійснювати погашення кредитної заборгованості та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних.

ОСОБА_1 зобовязання за договором належним чином не виконав. Станом на 09 квітня 2015 року, відповідач має заборгованість на загальну суму 10163,96 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 9954,54 грн.

Представник позивача за довіреністю (а.с.12) Духота І.В., повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. В позовній заяві просив справу слухати за його відсутністю (а.с.1).

Відповідач до суду не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.19). Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

27 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 002-13502-270812, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у сумі 5000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку № НОМЕР_2 з обовязковою щомісячною сплатою частини суму кредиту, відсотків річних у розмірі 14,99 % та плату з обслуговування карткового рахунку 9,90 % на місяць (а.с.2-3). Відповідач при укладанні договору була ознайомлена з тарифами на обслуговування кредиту (а.с.3 зв.б.).

Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобовязання за договором належним чином не виконав. Відповідно до розрахунку суми боргу за кредитом, наданого позивачем станом на 09 квітня 2015 року, загальний борг відповідача за кредитом становить 10163,96 грн. та складається з тіла кредиту у сумі 2808,14 грн., простроченого тіла кредиту 1931,91 грн., заборгованості зі сплати відсотків 5214,49 грн. та пені у сумі 209,42 грн. (а.с.8).

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення кредитного договору. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. При цьому суд виходить з того, що стягнення сум (відсотків) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, та банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач ОСОБА_1 скористався кредитними коштами, але свої зобовязання за договором належним чином не виконав. Його заборгованість за кредитним договором станом на 09 квітня 2015 року склала у загальній сумі 10163,96 грн. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що ОСОБА_1 грубо порушив умови кредитного договору. Оскільки, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме сума 9954,54 грн.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ФГВФО) № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» розпочата процедура ліквідації позивача, призначена уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», уповноважена особа ФГВФО звільнена від сплати судового збору у справах, повязаних зі здійсненням тимчасової адміністрації банку.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () суму боргу за кредитним договором № 002-13502-270812 від 27 серпня 2012 року суму боргу у розмірі 9954 (девять тисяч девятсот пятдесят чотири) грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Д. Фролова