30 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів та інфляційних витрат,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення процентів та інфляційних витрат.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 18 листопада
2007 року вона позичила відповідачці ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2 000 000 грн строком до 18 червня 2008 року, про що відповідачка склала письмову розписку. У зв'язку із неповерненням відповідачкою коштів у обумовлений договором позики строк, вона звернулася до суду і рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 3 листопада
2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2012 року, із відповідачки на її користь стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 3 315 773 грн 26 коп. Зазначала, що постановою відділу ДВС ГУЮ у Київській області від 6 липня 2012 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Обухівського районного суду № 2-1936/2011 від 15 травня 2012 року, щодо стягнення коштів із відповідачки на користь ОСОБА_4 Оскільки відповідачка рішення суду не виконала і кошти не повернула, тому позивач просила стягнути за період з 4 листопада 2011 року по 5 вересня 2014 року з відповідачки на її користь проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1 184 684 грн 87 коп., з яких: проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 752 180 грн 89 коп., 3 % річних в розмірі 282 067 грн 81 коп. та інфляційні збитки в розмірі 150 436 грн 17 коп.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів та інфляційних витрат задоволено. Стягнуто з

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 184 684 грн 87 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 лютого

2015 року рішення Броварського місьрайонного суду Київської області від

18 грудня 2014 року в частині стягнення процентів за користування позикою скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року змінено, стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 три проценти річних в розмірі 170 136 грн 98 коп. та інфляційні втрати в розмірі 90 739 грн 73 коп., а всього стягнуто -

260 876 грн 71 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від

18 грудня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 18 листопада 2007 року між сторонами укладено безпроцентний договір позики, згідно умов якого ОСОБА_5 отримала у позику грошові кошти в розмірі 2 000 000 грн строком до

18 червня 2008 року.

У зв'язку із неповерненням позики в обумовлений сторонами строк, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

3 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 березня 2012 року, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором позики в ромірі 3 315 773 грн 26 коп.

Постановою ВДВС ГУЮ у Київській області від 6 липня 2012 року відкрито виконавче провадження, щодо стягнення коштів із відповідача на користь позивача. Однак на час звернення позивача до суду з даним позовом грошові кошти за вказаним судовим рішенням позивачу не повернуто.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки заборгованість за договором позики від 18 листопада 2007 року з відповідача не стягнута та протягом періоду з 4 листопада 2011 року по 5 вересня 2014 року відповідач користувалась належними позивачу коштами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони при укладенні договору визначили безпроцентність позики.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування позикою, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку, оскільки сторони в договорі погодили між собою безвідсотковість позики.

Крім того, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції виходив із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема те, що дані положення щодо необхідності сплати боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовʼязання, і не стосуються випадків невиконання судового рішення.

Положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції правильно виходив із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, при цьому обрахувавши 3 % річних та інфляційні втрати позики, оскільки даний висновок узгоджується з нормами чинного законодавства.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів та інфляційних витрат залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко