Дата документу 20.05.2015
Справа № 334/3796/15-ц
Провадження № 2-н/334/238/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Мусієнко Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернулася ОСОБА_1 з заявою про видачу судового наказу про стягнення на її користь з приватного підприємця ОСОБА_2, заборгованість по заробітній платі у розмірі 31500 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 157,50 гривень, а всього 31657,50 гривень.

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви з наступних підстав.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2011 р., до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Судом встановлено, що в наданих до суду матеріалах заяви про видачу судового наказу відсутня довідка про заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Як зазначалося вище, такі документи заявником не надавалися.

Таким чином, вимога, з якою стягувач звернувся до суду, з метою забезпечення права на захист своїх інтересів, повинна розглядатися в позовному провадженні, так як наявний спір про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийняті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

За таких обставин, суддя вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_2, заборгованість по заробітній платі.

Керуючись ст.ст. 96, 100, 101, 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі - відмовити та повернути її заявнику.

Роз'яснити заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою у порядку наказного провадження, однак заявник має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Мусієнко Н. М.