Справа № 452/3486/14 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/783/4280/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.

з участю представника позивача Жука Р.С., відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Форум до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк Форум про визнання кредитного договору частково недійсним,-

встановила:

В листопаді 2014 року позивач ПАТ «Банк Форум» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог покликався на те, що 25.05.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 0005/06/6.10-N, згідно якого банк надав позичальнику кредит для купівлі нерухомості у розмірі 190000 грн. 00 коп., строком до 24.05.2021 року, а позичальник в свою чергу, зобов'язався повернути отриманий кредит, сплативши відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 16,9 процентів річних.

Свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування такими позичальник не виконав належним чином, у зв'язку з чим станом на 23.10.2014 року у відповідача перед ПАТ «Банк Форум» утворилась заборгованість, яка складає 162291 грн. 72 коп., з яких поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 84400 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 33 734 грн. 15 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 17 482 грн. 29 коп.; поточна заборгованість за нарахованими процентами - 1203 грн. 35 коп.; пеня за несвоєчасну сплату тіла та відсотків - 25471 грн. 93 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача (а.с. 1-2).

Під час розгляду справи, 22.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Банк Форум», в якій просив визнати недійсним пункт 4.1. розділу 4 кредитного договору №0005/06/6.10- N від 25-го травня 2006 року, у якому передбачено сплату неустойки у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється із суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів (а.с. 53-59).

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року позов ПАТ «Банк Форум» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає в АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0005/06/6.10-N від 25.05.2006 року у розмірі 162 291 грн. 72 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Форум» про визнання кредитного договору частково недійсним - відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується.

В апеляційній скарзі зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення заборгованість, визначена позивачем станом на 23.10.2014 року, значно зменшилась, оскільки після подання ПАТ «Банк Форум» позову він сплатив значні кошти, зокрема, згідно квитанцій № 1721 від 05.12.2014 року він сплатив 55000 грн., № 34340 від 26.12.2014 року сплатив 2225 грн., № 61007 від 22.01.2015 року 2225 грн., а за квитанцією № 103555 від 23.02.2015 року 2220 грн.

Ці суми враховані у розрахунку заборгованості станом на 05 березня 2015 року, який надано позивачем 16.04.2015 року, за яким він має сплатити лише 73264,67 грн. на погашення тіла кредиту.

Мотиви відхилення розрахунку заборгованості, поданого відповідачем, суд не навів та не прийняв до уваги.

Стверджує, що вимогу про повернення кредитних коштів, сплату процентів, можливе нарахування штрафних санкцій та пені банк йому не надсилав, а про наявність такої йому стало відомо з матеріалів справи.

Також зазначає, що з 16.06.2014 року (часу оголошення процедури ліквідації банку) йому були невідомі рахунки, на які він мав сплачувати заборгованість за договором, крім цього, відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту.

Звертає увагу на те, що відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд не взяв до уваги те, що в договорі були відсутні розмір процентів, які необхідно сплачувати, загальний розпис кредиту, розрахунок пені у річних процентах.

Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк Форум" відмовити, а зустрічні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника позивача Жука Р.С. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків за користування кредитом та пені, відмовивши при цьому у задоволенні зустрічної позовної заяви у звязку з недоведеністю вимог та з тих підстав, що при підписанні самого договору у боржника не було застережень щодо незгоди з його умовами, ним проводились виплати.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із висновком місцевого суду з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що 25 травня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 0005/06/6.10-N, згідно якого банк надав позичальнику кредит для купівлі нерухомості у розмірі 190000 грн. 00 коп. строком до 24.05.2021 року, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит, сплативши відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 16,9 процентів річних і виконати зобов'язання згідно з кредитним договором у повному обсязі ( а.с. 4-7).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем ПАТ «Банк Форум» власні зобов"язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, надано відповідачу ОСОБА_3 кредит у розмірі 190000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 1384 від 25 травня 2006 року (а.с. 8).

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобоз»язання.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору № 005/06/6.10-N від 25.05.2006 року позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі, не менше 1056,00 грн. на відкритий йому позичковий рахунок.

Крім цього, у п. 2.5. кредитного договору передбачено, що несплата позичальником процентів в терміни, встановлені в п. 2.7 даного Договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення банком стягнення на заставлене майно.

Згідно із п. 4.1 кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% процентів за кожен день прострочення, що обчислюється із суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

У звязку з невиконанням відповідачем ОСОБА_3 кредитних зобов'язань перед банком, станом на 23.10.2014 року в останнього виникла заборгованість, яка складала 162291 грн. 72 коп., з яких поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 84400 грн. 00 коп., прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 33734 грн. 15 коп., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 17482 грн. 29 коп., поточна заборгованість за нарахованими процентами - 1203 грн. 35 коп., пеня за несвоєчасну сплату тіла та відсотків - 25471 грн. 93 коп., що підтверджується представленим позивачем розрахунком (а.с. 3 зворот).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів приходить висновку, що розглядаючи спір по суті суд першої інстанції правильно встановив, що кредитні зобов'язання боржником згідно умов кредитного договору виконані не у повному обсязі, однак його висновки щодо визначення розміру заборгованості станом на день розгляду справи, не відповідають встановленим обставинам справи, що є підставою для зміни рішення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Зокрема, в окремій частині доводи апелянта зводяться до того, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення заборгованість, визначена позивачем станом на 23.10.2014 року, значно зменшилась, оскільки після подання ПАТ «Банк Форум» позову він сплатив згідно квитанцій №1721 від 05.12.2014 року 55000 грн., № 34340 від 26.12.2014 року 2225 грн., № 61007 від 22.01.2015 року 2225 грн., а за квитанцією № 103555 від 23.02.2015 року 2220 грн.

В свою чергу, на обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором, в судовому засіданні 16.04.2015 року представник позивача надав розрахунок загальної заборгованості на суму 109349 грн. 50 коп., яка утворилася станом на 05 березня 2015 року з урахуванням часткового її погашення боржником ОСОБА_3 після 23.10.2014 року (а.с. 80-86).

Проте, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212, 213, 214, 303 ЦПК України не надав вказаному розрахунку заборгованості відповідної оцінки як належному та допустимому доказу загальної суми заборгованості відповідача перед ПАТ "Банк Форум" по кредитному договору № 005/06/6.10-N від 25.05.2006 року, яка виникла на час розгляду справи.

В свою чергу, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати одного року. З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 р. у справі № 6-100цс14).

Враховуючи те, що у розрахунку заборгованості, складеному станом на 05.03.2015 року, пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів в сумі 17045,56 грн. нарахована за період з 01.03.2012 року по 03.03.2015 року, а пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів за період з 23.12.2013 року по 23.02.2015 року, необхідно також зменшити і розмір вказаної пені, а з відповідача в користь ПАТ "Банк Форум" підлягає стягненню пеня в межах скороченого строку позовної давності один рік за період з 21.11.2013 року по 21.11.2014 року (час звернення з позовом в суд) в сумі 5296,88 грн. за несвоєчасне повернення кредитних коштів та 6340,14 грн. за несвоєчасне повернення нарахованих процентів.

Беручи до уваги наведені розрахунки, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру загальної суми заборгованості по кредитному договору № 005/06/6.10-N від 25 травня 2006 року з 162291,72 грн. до 92542,56 грн., з яких 593,76 грн. прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 79120,00 грн. поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів, 1191,78 грн. поточна заборгованість по нарахованих процентах, 11637,02 грн. сума пені з розрахунку 0,2% за простроченим кредитом та процентами, за мінусом 5000 грн. коштів, визначених за порушення умов п. 3.3.7 договору (страхування предмету застави).

Крім цього, у своїх запереченнях на позовні вимоги відповідач ОСОБА_3, серед іншого, не погоджується з умовою кредитного договору про відсоток нарахування пені, вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки така умова є несправедливою, передбачає непропорційно велику компенсацію у разі невиконання ним зобов"язань за договором.

Перш за все необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак, під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Судом встановлено, що у п. 4.1 кредитного договору №005/06/6.10-N від 25 травня 2006 року передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% процентів за кожен день прострочення, що обчислюється із суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, підписуючи кредитний договір, погодився з його умовами, а банк, надавши кредит, виконав своє зобов'язання за договором.

Як зазначено више, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Зокрема продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пункт 4.1. спірного кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення виконання зобов»язання за споживчим кредитом, не може вважатись несправедливим та таким, що суперечить принципам розумності, оскільки дана умова договору узгоджується із законодавчим визначенням пені, як відповідальності, яка нараховується за кожний день (окремо) прострочення чи неналежного виконання умов договору.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що положення п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", якими передбачено, що несправедливим є умови договору щодо встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п"ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов"язань за договором, власне передбачає наявність такої умови у договорі, а не загальну суму компенсації у зв"язку із невиконанням зобов"язання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2015 року змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 005/06/6.10-N від 25.05.2006 року у розмірі 92542 (дев"яносто дві тисячі п"ятсот сорок дві) грн. 56 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин