АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3855/15
Справа № 640/4498/15-ц Головуючий І-ої інстанції: Сенаторов В.М.
Категорія: договірні Доповідач: Коростійова В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 8 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Харківської філії, про визнання договору про надання послуг недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Укртелеком", в особі Харківської філії ПАТ "Укртелеком" із вказаним позовом.

Просив: визнати недійсним договір про надання послуги доступу до мережі Інтернет від 27 червня 2014 року, укладений між ним і відповідачем; зобовязати відповідача повернути йому сплачені ним гроші за абонентну плату номер 3962138 у сумі 461 грн. станом на 20 січня 2015 року та забрати від нього модем з приладдям і повернути його відповідачу; звільнити його від сплати штрафу у сумі 300 і 94,20 грн. за перевірку підключення до Інтернету; стягнути з відповідача 350 грн. на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди та 500 грн. штрафу.

У судовому засіданні ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача понесені ним витрати не 461 грн., а 521 грн.; а замість штрафу у сумі 300 грн. звільнити його від сплати штрафу у сумі 250 грн.

В обгрунтування позову посилався на те, що 27 червня 2014 року він уклав з ПАТ "Укртелеком" договір №3962138-І-343 про надання послуг доступу до мережі Інтернет . За установку модема він сплатив 31 грн., а за неякісне підключення 60 грн. За період з липня по грудень 2014 року він сплатив за послуги доступу до мережі Інтернет 370 грн., а за січень-лютий 2015 року 60 грн. Послуги доступу до мережі Інтернет він не отримував. На його звернення про підключення до послуг доступу до мережі Інтернет відповідач не реагував та погрожував штрафом за перевірку ним підключення у сумі 250 грн. і 90,20 грн. У звязку з тим, що він не бажає користуватися послугами доступу до мережі Інтернет, просив визнати недійсним договір №3962138-І-343 від 27 червня 2014 року у звязку з тим, що п.6.2 договору про те, що ПАТ "Укртелеком" не несе відповідальності перед абонентом за затримку або перебої в роботі, які виникають з причин, що знаходяться поза зоною контролю ПАТ "Укртелеком", зокрема: пошкодження систем передавання на території іншої держави, недоступність серверів, що знаходяться поза зоною адміністрування ПАТ "Укртелеком" тощо не відповідає діючому законодавству.

Відповідач, в особі свого представника, проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 8 квітня 2015 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. При цьому посилається на: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обгрунтуваність судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що 27 червня 2014 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ "Укртелеком" договір №3962138-І-343 про надання послуги доступу до мережі Інтернет за аналогією ADSL (далі договір №3962138-І-343 від 27 червня 2014 року) за умовами якого ПАТ «Укртелеком» надає абоненту ОСОБА_3 на платній основі послугу доступу до мережі Інтернет шляхом підключення до порту вузла Інтернет Укртелекому по абонентській лінії 3962139 за допомогою обладнання ADSL, динамічної або постійної ІР-адреси, а також за домовленістю інші додаткові послуги Інтернет за встановленими значеннями показників якості, які абонент може самостійно замовити через систему самообслуговування, а абонент зобовязується своєчасно сплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору.

27 червня 2014 року до вказаного договору сторони уклали додаткову угоду №1 (далі додаткова угода №1 від 27 червня 2014 року), за умовами якої ПАТ «Укртелеком» зобовязується забезпечити доступ до мережі Інтернет за технологією ADSL згідно з договором про надання послуги ADSL підключення до мережі Інтернет №3963138-І-343 від 27 червня 2014 року та продаж ADSL модема Нuawel НG 532е за спеціальною ціною 1 грн. (з ПДВ). Строк дії додаткової угоди 24 календарні місяці.

Згідно п.2 додаткової угоди №1 від 27 червня 2014 року споживач зобовязується користуватися послугою ADSL підключення до мережі Інтернет протягом дії цієї додаткової угоди. У разі порушення зобовязання, зазначеного у п.2, споживач сплачує Укртелекому штраф у розмірі 250 грн.

8 липня 2014 року спеціалістами мобільної бригади ПАТ «Укртелеком» була виконана інсталяція ADSL підключення на стороні абонента, про що складено акт виконаних робіт з надання послуг №17240, який підписаний ОСОБА_3 (а.с.28)

Встановлено також, що 5 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Укртелеком» з заявою про дострокове припинення послуг, у звязку з чим на підставі п.2 додаткової угоди №1 до договору №3962138 від 27 червня 2014 року йому нараховано 250 грн. штрафу.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові про визнання договору недійсним, повернення сплачених за оспорюваним договором грошей та штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для визнання правочину недійсним не має.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У позовній заяві ОСОБА_3 просе визнати договір недійсним, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства.

При цьому ОСОБА_3 посилається на незаконність п. 6.2 договору №3962138-І-343 від 27 червня 2014 року, за умовами якого ПАТ «Укртелеком» не несе відповідальності перед абонентом за затримку або перебої, які виникають з причин, що знаходяться поза зоною контролю ПАТ «Укртелеком», зокрема: пошкодження систем передавання на території іншої держави, недоступність серверів, що знаходяться поза зоною адміністрування ПАТ «Укртелеком».

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд першої інстанції підставно зазначив, що у оспорюваному ОСОБА_3 пункті договору йдеться не про відсутність відповідальності ПАТ «Укртелеком» вцілому, а лише з причин, що знаходяться поза зоною адміністрування ПАТ «Укртелеком».

З правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг ОСОБА_3 ознайомлений і зобовязався їх дотримуватись, про що свідчить його підпис у договорі.

Оскільки підстав для визнання договору недійсним не має, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для повернення грошей, сплачених за договором, штрафу та відшкодування моральної шкоди у звязку з недійсністю правочину не має.

Доводи апеляційної скарги зводяться до надання неякісних послуг за оспорюваним договором.

Відповідно до ч.5 ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_3 12 лютого 2015 року сторони розірвали договір.

Позову про відшкодування збитків, завданих розірванням договору у звязку з істотним порушенням договору ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_3 не заявляв.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не має.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: