Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2015 р. Справа153/1716/14

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Любинецької-Онілової А.Г.

секретаря судового засідання Сарафімовської Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ житлового будинку в натурі, що є обєктом спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 заявив позов до ОСОБА_2 про виділ житлового будинку в натурі, що є обєктом спільної часткової власності. Зазначив, що відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2013 року спірний житловий будинок, що розташований по вул. Карла Лібкнехта, 20 в м. Ямпіль Вінницької області визнаний об'єктом спільної сумісної власності. Визнано за ним та за відповідачем в рівних частках по одній другій кожному право власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, розташовані по вул. Карла Лібкнехта, 20 в м. Ямпіль Вінницької області. Позивач посилається на те, що 09 лютого 2012 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що згоди про добровільний розподіл майна в натурі не досягнуто, тому він з метою захисту свого права на спільне майно подружжя вимушений звернутися до суду. До початку судового розгляду позивач уточнив свої позовні вимоги, про що подав заяву вх..№3380 від 28.05.2015 року. Вважаючи свої права щодо спільного майна подружжя порушеними, позивач просить суд здійснити розподіл в натурі житлового будинку та інших будівель і господарських споруд, що розташований по вул.. К.Лібкнехта, 20 в м. Ямпіль Вінницької області між співвласниками, виділивши йому в натурі у власність житлову кімнату позначену в плані 1-5 площею 28.4 кв.м. , вартістю 45752 гривні, веранду «а», площею 8,2 кв.м., вартістю 12532 гривні, сходи «а1», вартістю 191 гривня, літня кухня «Б», вартістю 26746 гривень, сарай «б1», вартістю 4356 гривень, сарай «б2», вартістю 1910 гривень, гараж «Е», вартістю 61248 гривень, підвал «Е1», вартістю 34120 гривень, одну другу частини огорожі №1, вартістю 2139 гривень 50 копійок, одну другу частини воріт і хвіртки №2, вартістю 3133 гривні, всього на загальну суму 192127 гривень 50 копійок, а також стягнути із відповідача на його користь судові витрати в розмірі судового збору 418 гривень та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3500 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, про що суду надали заяву вх..№3380 від 28.05.2015 року із клопотанням справу розглянути без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, не заперечує проти вказаного позивачем варіанту розподілу в натурі спільного майна (варіант 1 висновку експерта), за нею залишити інші будівлі та споруди згідно із вказаним варіантом, про що суду надала заяву вх..№4132 від 30.06.2015 року із клопотанням справу розглянути без її участі.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із досліджених судом письмових доказів - копії паспорту позивача, встановлено, що позивач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.02.2005 року. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17.12.2013 року встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна спільного подружжя та визнання права власності, позовні вимоги задоволено та визнано житловий будинок та інші будівлі і споруди, що розташовані по вулиці Карла Лібкнехта, 20 в м. Ямпіль Вінницької області обєктом спільної сумісної власності подружжя, розділено спільне майно подружжя, а саме визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках по одній другій кожному право власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, а саме: житловий будинок - 85.27 м.кв. (А), веранда 8.4 м.кв. (а), сходи 1.4 м.кв. (а1), літня кухня 24.2 м.кв. (Б), сіни 7.3 м.кв. (б), сарай 7.4 м.кв. (б1), сарай 8.1 м.кв. (б2), сарай 3.4 м.кв. (Г), вбиральня 1м.кв. (Д), гараж 26.7 м.кв. (Е), підвал 16.4 м.кв. (Е1), літня кухня 28.4 м.кв.(Е), сарай 11.9 м.кв. (Е1), огорожа 18.66 м.кв. (1), ворота і хвіртка 11.2 м.кв. (2), вимощення 23.2 м.кв. (І), що розташовані по вулиці Карла Лібкнехта, 20 в м. Ямпіль Вінницької області.

Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок п вул.. К. Лібкнехта. 20 в м. Ямпіль Вінницької області встановлено, що до складу будівель та споруд входять вказані будівлі та споруди, про поділ яких без визначення часток в натурі було постановлено судове рішення. Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.02.2012 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Докази про наявність між сторонами шлюбного договору відсутні.

Із висновку №165 судової будівельно-технічної експертизи від 31.03.2015 року встановлено, що на розгляд суду пропонуються варіанти №1 та №2 розподілу будинку та господарських споруд, які розташовані по вул.. К. Лібкнехта, 20 в м. Ямпіль Вінницької області відповідно до двох рівних часток.

Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо визначення їх часток у вказаному нерухомому майні, що є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення інших судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України.

Відповідно ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд вважає встановленим, що позивачем обрано належний спосіб захисту його права на спільне майно подружжя шляхом розподілу в натурі обєкта спільної часткової власності.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласникам у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч.1).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги бажання кожної із сторін розділити майно за варіантом №1, запропонованим експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи №165 від 31.03.2015 року, притримуючись принципу рівності часток кожного із подружжя у їх спільному майні, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу позивача про розподіл спільного житлового будинку із надвірними спорудами за вказаним варіантом розподілу.

З урахуванням наведеного, суд має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору, суд виходить із наступного.

В своєму позові позивач визначив ціну позову 41858 гривень (а.с.2) та здійснив оплату судового збору в сумі 418 гривень 58 копійок (а.с.1). Згідно із висновком експерта варіантом №1 розподілу спірного нерухомого майна вартість нерухомого майна, яке виділяється позивачу становить 192127 гривень 50 копійок, вартість нерухомого майна, яке виділяється відповідачу 189953 гривні 50 копійок.

Відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Судом встановлено, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, що підтверджено висновком експерта (а.с.55-56). А тому при вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується положеннями ч.2 ст.80 ЦПК України, правилами розподілу судових витрат згідно зі ст.88 ЦПК України, виходячи із розміру ставки судового збору, встановленої п.1.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду заяви майнового характеру один відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати

Відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, суд за правилами ст.80 ч.2 ЦПК України має підстави стягнути із кожної із сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, вказані судові витрати (судовий збір) в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Із позивача підлягає стягненню недоплачений судовий збір у розмірі 1502 гривні 70 копійок (1921, 28 (1% від ціни позову) 418, 58 (сплачена сума судового збору) = 1502, 70), із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1899 гривень 54 копійки (1% від ціни позову в частині присудженого на її користь майна).

Здійснюючи розподіл судових витрат, повязаних із проведенням судової експертизи, суд керуються положеннями ст.ст.86 ч.2, 88 ч.1 ЦПК України, і має підстави присудити із відповідача позивачу понесені ним вказані судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме половину цих витрат. Згідно із повідомленням експерта (а.с.37) та наданою позивачем квитанцією про оплату витрат на проведення судової експертизи (а.с.86), понесені ним і документально підтверджені вказані судові витрати становлять 3500 гривень, із яких 1750 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Із вказаних підстав, суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги про стягнення судових витрат, а саме у сумі 1750 гривень і має підстави їх задовольнити. В задоволенні іншої частини вказаних позовних вимог суд керуючись положеннями ст.80,88 ЦПК України має підстави відмовити як в таких, що не є пропорційними до задоволених позовних вимог та заявлені безпідставно.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст.60, 61, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.355, 364, 368, 370, 372 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 80, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.60, 61, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.60, 61, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.355, 364, 368, 370, 372 ЦК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя - житловий будинок, інші будівлі і споруди, розташовані по вулиці К.Лібкнехта №20 в м.Ямпіль Вінницької області, а саме:

Виділити ОСОБА_1 в натурі житловий будинок, площею 28.4 м.кв., (літ.А), а саме: кімната 1-5, площею 28.4 м.кв., веранда (літ.а), сходи (а1), літня кухня (Б), сарай (б1), сарай (б2), гараж (Е), підвал (Е1), одну другу частини огорожі №1, одну другу частини воріт і хвіртки №2.

Виділити ОСОБА_2 в натурі житловий будинок (А), площею 34,0 м.кв., а саме коридор 1-1 площею 2,9 м.кв., кладова 1-2 площею 2,6 м.кв., кухня 1-3 площею 15,8 м.кв., кімната 1-4 площею 12,7 м.кв., літню кухню (Е), сарай (Е1), одну другу частини огорожі №1, одну другу частини воріт і хвіртки №2, вимощення (І).

Стягнути із ОСОБА_1 1502 (одну тисячу пятсот дві гривні) гривні 70 копійок судового збору в дохід держави.

Стягнути із ОСОБА_2 1899 (одну тисячу вісімсот девяносто девять) гривень 54 копійки судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1750 (одну тисячу сімсот пятдесят) гривень судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ямпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий А.Г.Любинецька-Онілова