Справа № 308/4650/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді, позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за якою просить суд визнати недійсним кредитний договір № б/н від 14.04.2011 року, що укладений між його дружиною ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування позову позивач зазначив, що кредитний договір був укладений дружиною без його письмової згоди, що на його думку є порушенням ст. 61, 63, 65 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 31 Цивільного кодексу України, оскільки цей договір не носить характеру дрібного побутового правочину.

Позивач у судове засідання не прибув, проте надав суду дві заяви, за якими позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, справи розглянути за його відсутності у звязку із сімейними обставинами.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду письмові заперечення по суті позовних вимог, за якими просить суд відмовити позивачу у позові за безпідставністю та необґрунтованістю з підстав викладених у запереченнях та надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 31.01.2015 року заборгованість ОСОБА_2 по даному кредиту становить 16 767,77 грн., з яких: - 8 927,45 грн. - заборгованість за кредитом; 5 672,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 892,99 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 774,66 грн. штраф (процентна складова)

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень 21 квітня 2015 року Іршавським районним судом Закарпатської області у справі № 301/616/15-ц було винесене рішення, за яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.04. 2011 року у розмірі 16 767,77 грн. з яких: - 8927,45 грн. - заборгованість за кредитом; - 5672,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 892,99 грн.

заборгованість за пенею за комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 774,66 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії І-ФМ № 057384 від 16.09.1999 року ОСОБА_1 позивач у цій справі, одружився 16.09.1999 року із громадянкою ОСОБА_3, якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтв про народження у ниє є пятеро дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5

Позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом від 31 березня 2015 року, який був направлений адресатові поштою 01.04.2015 року, за яким просив останнього надати інформацію про наявність його письмової згоди на укладення кредитного договору № б/н від 14.04.2011 року між його дружиною ОСОБА_2 та банком.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного кодексу України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Проте, як вбачається з узагальнення Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» від 11.11.2011 року при оспорюванні кредитних договорів чи договорів поруки іншим з подружжя судам слід враховувати таке. Положення ст. 65 Сімейного кодексу України (далі СК) щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК).

Згідно п. 25 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у даному випадку згода позивача на укладення його дружиною кредитного договору не потрібна, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 61, 65 СК України, узагальненням Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» від 11.11.2011 року, п. 25 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В Дергачова