Справа № 459/2297/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

при секретарі Ганас Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третіх осіб ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те що 12.03.2013 року померла його мама ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку він постійно доглядав та допомагав фінансово.

За життя мати склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла йому.

За пів року перед смертю у його мами трапився інсульт, внаслідок чого їй паралізувало праву частину тіла і вона не могла розмовляти.

Після її смерті, звернувшись у нотаріальну контору йому стало відомо, що вже відкрита спадкова справа за заявою його доньки ОСОБА_3, із якої вбачалось, що остання претендує на спадкове майно після смерті бабусі в порядку спадкування за заповітом від 04.09.2012 року.

Вважає, що такий заповіт слід визнати недійсним,оскільки на час його складання його мама хворіла тяжким захворюванням, внаслідок якого не могла розмовляти, і відтак і висловити свої доручення ОСОБА_8 підписати за неї заповіт. Крім цього, на його думку, мама на момент посвідчення оспорюваного заповіту, через хворобу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві та додатково пояснив, що у той час коли його мати перебувала у лікарні він доглядав за нею дообіду, а після обіду його заміняв рідний брат. Відколи матір забрали із лікарні додому за нею доглядала його дочка. Він приносив продукти харчування, а дочка годувала її. До дня смерті його мати проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 сама одна. Він той час проживав в с.Борятин. Померла мати 12.03.2013 року. Усі витрати на похорон понесла його дочка та зять.

Позовні вимоги позивача підтримав у судовому засіданні його представник ОСОБА_2

Відповідач у судовому засіданні позовних вимог не визнала, пояснила,що ОСОБА_7 була її бабою. Остання на протязі 10 років хворіла і лікувалася вдома. Коли їй стало погано, вона попросила сина (позивача) покласти її у лікарню на лікування. Проте він відмовився, вказавши, що немає коштів та часу. В кінці липня 2012 року вона поклала бабу у лікарню, навідувала її, купувала ліки. Батька вона у лікарні не бачила. З лікарні вона також забирала бабу додому. Помагала їй у цьому тітка. Після лікарні її бабуся могла спілкуватися приблизно до середини жовтня. Вважає, що заповіт, складений її бабусею відповідає волі останньої, так як саме вона здійснювала догляд за нею до дня смерті.

Позовні вимоги заперечила у судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_4

Третя особа - приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що при складанні заповіту заповідачу було повністю роз'яснено його права. Перед посвідченням заповіту вона впевнилася,що волевиявлення заповідача було усвідомленим, вільним та відповідало його внутрішній волі. Заповідач на її запитання ствердно кивала головою та відповідала «так» або «незнаю». Тому вона переконалася у бажанні спадкодавця заповісти квартиру АДРЕСА_1 саме ОСОБА_3 При цьому нею було встановлено, що на момент складання заповіту ОСОБА_7 була у свідомості. Вважає позов безпідставним.

Третя особа ОСОБА_6 дав суду пояснення у якості свідка.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1,2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.І ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За приписами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними.

Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 23.10.2013 року по справі № 6-109цс 13 для визнання угоди недійсною необхідна бути доведена абсолютна неспроможність особи при укладені правочинів усвідомлювати значення своїх дій та / або / керувати ними.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У відповідності до 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Матеріалами справи встановлено, що 04 вересня 2012 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчено заповіт, яким ОСОБА_7 заповіла належну їй на праві власності квартиру, що знаходиться в по вул.Грінченка,6/52, в м.Червограді Львівської області та все своє належне майно, яке буде належати їй на день смерті ОСОБА_3 Заповіт складений нотаріусом зі слів ОСОБА_7 У звязку із тим,що заповідач сама не могла прочитати заповіт, такий посвідчено у присутності двох свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Також у звязку з поганим зором ОСОБА_7, на особисте прохання та за дорученням останньої, текст заповіту підписано ОСОБА_8 Особу заповідача, свідків та особи, яка підписала заповіт встановлено, дієздатність перевірено.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-СГ № 316973 від 12.03.2013 р., ОСОБА_7 померла 12 березня 2013 року, у віці 78 р.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що покійна була її знайомою. Вона робила їй перевязки. Внучка приходила до неї і разом із нею робила хворій перевязки. Також вона бачила як онучка годувала її.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила,що є невісткою померлої. Остання постійно приходила до них за допомогою. Вона в той час проживала із чоловіком та сином ОСОБА_13. Жили вони по вул.Сокальській. В подальшому продали цю квартиру і натомість купили дві однокімнатних. Одну для сина ОСОБА_13. В іншій по вул.Грінченка жила ОСОБА_7 У неї дуже боліли ноги. У серпні 2012 року її госпіталізували. У лікарні у неї стався інсульт. Забрали її до додому два сина та внучка. Вона не розмовляла не рухалася, була лежачою. На той час їй було відомо про те, що померлою складений заповіт на користь її чоловіка. Після лікарні її здоровя погіршувалося, вона була не свідома. Доглядали її сестра ОСОБА_8, її внучка та син ОСОБА_13. У них доступу до квартири не було.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні вказала,що вона була сусідкою померлої. Перед смертю вона провідувала її близько трьох разів. Вона не розмовляла. Зі слів ОСОБА_1 їй стало відомо,що мати на нього переписала квартиру.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила,що позивач є її відчимом. Вона знала його маму і була у неї коли її привезли з лікарні і бачила, що вона не розмовляла тільки видавала звуки.

На підставі показів свідка ОСОБА_6 даних ним в судовому засіданні, встановлено, що такий був сином покійної. Йому відомо, що його матірю двічі складалися заповіти. Перший був на користь його брата. Однак за матірю не було кому доглядати, тому вона за чотири місяці до смерті змінила своє рішення та склала заповіт на користь відповідача, яка є її внучкою та доглядала за нею. Він був присутнім при складанні заповіту. Мати махнула головою на ОСОБА_3, що хоче переписати їй квартиру. Свідків, які були присутніми під час складення повіту він не знає. Мати також читала заповіт і погодилася з його змістом, махнувши головою. Вона мала нормальний зір. Оскільки мати не могла підписати такий заповіт, тому його підписала тітка. Відколи матір привезли з лікарні за нею доглядала його племінниця. Брат приходив раз в тиждень, але не доглядав за нею. Витрати здійснювала також племінниця. Його мати мала здоровий глузд і розуміла свої дії.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою померлої. Спочатку її сестра написала заповіт на свого сина (позивача), який також вона підписувала від її імені. Але син не здійснював за нею догляду, тому вона склала інший заповіт на внучку, яка її доглядала. Своє рішення стосовно зміни заповіту сестра прийняла і висловила їй ще до того як потрапила у лікарню. І говорила, що змінить заповіт коли накопиче коштів. Вона була присутня під час складення заповіту. Близько 10 год. прийшов нотаріус з мужчиною, якого вона не знає. Потім свідки прийшли. Вголос один зі свідків прочитав заповіт. Її сестра була згідна із його змістом, про що показувала своїми рухами. У заповіті підписалися свідки і вона.

Як пояснив, свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні, дружина його знайомого попросила його бути присутнім під час складення та посвідчення заповіту. При складанні такого із ним був присутнім ОСОБА_16 Нотаріус запитував лежачу жінку, чи хоче вона заповісти все своє майно внучці, на що вона кивала головою. Він впевнений,що вона усвідомлювала свої дії. Коли вона не погоджувалася то кивала головою зліва на право. Таким способом вона дозволила іншій жінці - своїй сестрі підписати від її імені заповіт. Заповідачка адекватно відповідала на запитання. Він особисто розумів її наміри. Вона важко говорила слово «так». Він підтверджує правдивість волі людини, яка складала заповіт.

Аналогічні з змістом пояснення дав у судовому засіданні свідок ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні, пояснила, що являється знайомою померлої. Вона неодноразово часто навідувала її у лікарні. Померла розповідала їй, що помилилася склавши перший заповіт на користь сина. В лікарні вона була адекватна жінка все розуміла. Коли в неї стався інсульт, то вона перестала говорити. Однак вона її розуміла, оскільки та кивала головою. Також вона горила слова «Коля», «Надя».

Відповідно до п.39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 при посвідченні правочинів нотаріус з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України "Про нотаріат») виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Відповідно до п. 14 вказаної інструкції визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Нотаріальна дія по посвідченню заяви ОСОБА_7 була вчинена приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_5, сумнівів у дієздатності заповідача у неї не виникало.

За висновком посмертної судово-психіатрічної експертизи від 24.12.2014 року № 858 проведеної Львівською обласною клінічною психіатричною лікарнею, ОСОБА_7 на час підписання заповіту від 04.09.2012 року виявляла ознаки органічного розладу особи та поведінки, однак встановити чи досягав даний розлад недоумства чи хворобливих розладів психічної діяльності чи ні та ОСОБА_7 на час складання та підписання заповіту від 04.09.2012 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є неможливим.

Окрім того, судом встановлено, що під час стаціонарного лікування у 2012 р. в медичній документації у ОСОБА_7 не зафіксовані жодні психічні розлади, які б відповідали критеріям хронічного стійкого психічного розладу та могли б позбавляти її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Лікарями психіатрами в цей час вона не оглядалася.

Надані в розпорядження суду медичні документи свідчать лише про факт періодичного лікування ОСОБА_7 і жодним чином не підтверджують того, що ОСОБА_7 на час складання та підписання заповіту від 04.09.2012 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином будь-яких належних та допустимих доказів, які стверджували б про те, що ОСОБА_7 на момент складання та посвідчення заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ним суду не надані.

Натомість із показів свідків у судовому засіданні встановлено, що спадкодавець була лежачою хворою, потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала відповідачка, а тому у суду немає сумнівів щодо дійсної вола заповідача.

Що стосується доводів позивача про те, що ОСОБА_7 не могла виразити свою волю щодо написання та підписання від її імені заповіту ОСОБА_8, то такі спростовуються у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10А, які підтвердили, що наміри заповідача були зрозумілими. Вона кивала головою та ствердно відповідала «так».

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи викладені обставини та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 усвідомлюючи значення своїх дій, здійснила своє вільне волевиявлення щодо розпорядження належним їй майном, оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А. І. Жураковський