Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/134/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2015року. Миколаївський районний суд, Миколаївської області в складі:
головуючого-судді Войнарівського М.М.
при секретарі Шилан Д.О.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст.224 ЦПК України суд розглядає справу у порядку заочного провадження.
Вислухавши пояснення позивача,дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.
Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до розписки про отримання позики за договором позики від 27.08.2012року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100000,00грн. та зобов'язалася повернути зазначені грошові кошти згідно договору позики не пізніше 27.08.2014року (а.с.9).
До теперішнього часу ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_1 суму позики, чим порушила встановлені договором позики умови.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Судом встановлено, що укладеними між позивачем та відповідачем договорам позики передбачений розмір процентів, які відповідач зобов'язаний сплатити позивачу, визначений їх розмір.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідно до ч.2 ст1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
Суд приймає як належні докази надані позивачем розрахунки заборгованості за договорами позики, у тому числі процентів за користування коштами, що наведені в додатках до позовної заяви.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню відповідно до проведених та наданих позивачем розрахунків,які знайшли підтвердження в судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст.10, 11, ч.4 ст.169, 209, 212, 214-215, ЦПК України, ст.ст.526, 625, 1046-1053 ЦК України, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108409(сто вісім тисяч чотириста дев'ять)гривні боргу за договором позики та 1084 (одна тисяча вісімдесят чотири) гривень судових витрат по справі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області відповідно до ст.294 ЦПК України.

Суддя ОСОБА_3

07.05.2015