Справа №489/9096/14-ц 18.06.2015 18.06.2015 18.06.2015
Провадження №22-ц/784/1478/15
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Лівінського І.В., Данилової О.О.,

при секретарі судового засідання Харитоновій І.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, відповідачки - ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника ОСОБА_4

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2015 р., по справі за позовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

(далі-ПАТ «УкрСиббанк»)

до

ОСОБА_6,

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 р. ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 7 лютого 2008 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк), та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами якого ОСОБА_6 отримав 30 000 дол. США кредитних коштів строком до 6 лютого 2018 р. під 13,9 % річних та зобовязався належно виконувати умови договору.

З метою забезпечення умов цього договору 7 лютого 2008 р. між Банком та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобовязувалась відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобовязань.

Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконує умови кредитного договору, в звязку з чим станом на 10 листопада 2014 р. виникло 11 435,80 дол. США, що еквівалентно 169 298,16 грн., заборгованості, з яких: 10123,51 дол. США (в тому числі 123,51 дол. США прострочена заборгованість за кредитом), що еквівалентно 149 870,72 грн. заборгованість за кредитом; 1312,29 дол. США, що еквівалентно 19 427,44 грн. прострочена заборгованість за процентами; 1370,13 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, позивач просив стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2015 р. позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку 11 435,80 дол. США, що еквівалентно 169 298,16 грн., заборгованості за кредитним договором №0 від 7 лютого 2008 р., з яких: 10123,51 дол. США (в тому числі 123,51 дол. США прострочена заборгованість за кредитом), що еквівалентно 149 870,72 грн. заборгованість за кредитом; 1312,29 дол. США, що еквівалентно 19 427,44 грн. прострочена заборгованість за процентами; 1370,13 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами . Розподілені судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2015 р. виправлено описки в описовій та мотивувальній частинах судового рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, безпідставність стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, просила його скасувати в частині стягнення з неї заборгованості та ухвалити нове, яким стягнути заборгованість по кредитному договору з ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що 7 лютого 2008 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк), та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами якого ОСОБА_6 отримав 30 000 дол. США, що еквівалентно 151 500 грн., кредитних коштів строком до 6 лютого 2018 р. під 13,9 % річних та зобовязався належно виконувати умови договору.

З метою забезпечення умов цього договору 7 лютого 2008 р. між Банком та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобовязувалась відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобовязань.

Свої зобовязання за кредитним договором, починаючи з 25 грудня 2013 р. відповідач ОСОБА_6 не виконував, в звязку з чим утворилась 11 435,80 дол. США, що еквівалентно 169 298,16 грн., заборгованості, з яких: 10123,51 дол. США (в тому числі 123,51 дол. США прострочена заборгованість за кредитом), що еквівалентно 149 870,72 грн. заборгованість за кредитом; 1312,29 дол. США, що еквівалентно 19 427,44 грн. прострочена заборгованість за процентами; 1370,13 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості .

Відповідно до п. 3.1.3. кредитного договору, Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього Договору, у разі порушення позичальником умов цього договору.

Згідно досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, датованої 2 жовтня 2014 року за № 17498, та направленої ОСОБА_6, Банк зобовязав позичальника погасити кредитну заборгованість у встановлені розділом 6 кредитного договору строки та попередив, що в разі невиконання цієї вимоги Банк змушений буде вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі (а.с. 24, 28, 29).

Така ж вимога була направлена й на адресу поручителя ОСОБА_4 за № 17497 ( а.с.26, 28, 29) .

Оскільки боржник та поручитель не виконали вимогу Банку про погашення існуючої заборгованості, у встановлені договором строки (розд.6), Банк у грудні 2014 р. звернувся до суду з позовними вимогами про дострокове стягнення заборгованості.

Отже, кредитор на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання.

За таких обставин, суд обґрунтовано, відповідно до ст. ст. 526, 527, 553, 554, 611, 625, 1054 ЦК України задовольнив позов, стягнувши в солідарному порядку з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» 11 435,80 дол. США, що еквівалентно 169 298,16 грн. заборгованості за кредитним договором.

Посилання апелянта на те, що вона як поручитель не отримувала повідомлення про дострокове погашення кредиту та порядок направлення такого повідомлення було порушено, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для звільнення поручителя від обовязку погасити заборгованість.

Так, відповідно до п. 2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за Основним договором кредитор має право предявити вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової оплати за кредит.

З матеріалів справи вбачається, що 2 жовтня 2014 р. Банк направив позичальнику лист про порушення останнім зобовязання та попередив його, що в разі невиконання ним своїх зобовязань про погашення поточної заборгованості протягом 31 дня з дня отримання листа, Банк змушений буде вимагати дострокового повернення кредиту. Оскільки зазначений лист не був отриманий позичальником за спливом терміну зберігання, Банк на 41 день звернувся до суду з вимогами про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Такий же лист було направлено на адресу поручителя.

Отже, порядок повідомлення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом Банком не порушено.

Помилковими є твердження апелянта про те, що вимога про дострокове погашення заборгованості поручителю мала бути направлена лише після спливу строку, передбаченого для виконання зобовязання позичальником, оскільки договір поруки таких застережень не має , а Банк звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя у 6-ти місячний термін з дня направлення вимоги про погашення кредитної заборгованості.

Отже, строк звернення з вимогами про стягнення кредитної заборгованості з поручителя не пропущено.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не зясував куди саме були витрачені кредитні кошти та хто оплачував кредит не мають правового значення та не звільняють поручителя від обовязку виконувати зобовязання за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: