АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради Харківської області на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру, в якій проживала померла.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 14 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корбовою І.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1942, згідно якого все своє рухоме та нерухоме майно заповіла позивачці.

Проте, позивачка пропустила передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3, при чому з поважних причин, оскільки вона активно займається волонтерською діяльністю в районі Державного кордону України з Російською федерацією (частина кордону, що розташована в Харківській та Луганській областях) та в якості волонтера допомагала бійцям АТО, а також приймала участь у зведенні захисних споруд.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка ОСОБА_2 просила суд на підставі ст.ст.1221, 1223, 1270, 1272 ЦК України визначити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У подальшому представник позивачки ОСОБА_2 уточнила підстави заявленого позову, посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 був пропущений позивачкою не тільки у зв'язку із здійсненням волонтерської діяльності, а й у зв'язку з перебуванням останньої у тривалих службових відрядженнях поза межами Харківської області, а саме: з 31 березня по 25 квітня, з 14 травня по 12 червня, з 30 червня по 11 липня, з 21 липня по 01 серпня, з 11 серпня по 29 серпня, з 01 вересня по 12 вересня, а також з 22 вересня по 03 жовтня 2014 року.

У судовому засіданні представник позивачки підтримала заявлені ОСОБА_2 вимоги в повному обсязі й наполягала на їх задоволенні.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, але в наданих до суду письмових запереченнях просив суд відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заявлених нею вимог, оскільки останньою не доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу поважності пропуску нею строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено позивачці ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1, протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, Харківська міська рада Харківської області в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити позивачці ОСОБА_2 у задоволенні заявлених нею позовних вимог за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт - Харківська міська рада посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що посилання позивачки на її волонтерську діяльність та перебування у відрядженнях не є достатньою підставою для визнання причини пропуску нею строку для прийняття спадщини поважною, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 достовірно знала про існування заповіту та смерть ОСОБА_3, а по-друге, між її відрядженнями було достатньо часу для особистого її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або ж направлення відповідної заяви поштою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачкою ОСОБА_2 вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка після смерті спадкодавця ОСОБА_3 перебувала у тривалих відрядженнях поза межами Харківської області та приймала участь у волонтерській діяльності в зоні АТО, а відтак з поважних причин пропустила передбачений законодавством строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок суперечить матеріалам справи та не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.ст. 1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну, або декілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Строки для прийняття спадщини встановлені законодавцем у ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті особи або оголошення її померлою).

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (п.п. 3.3 п. 3 Глави 10 зазначеного Порядку).

Підпунктом 3.5 пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в разі, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно п.п. 3.23 пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені законодавцем у ст. 1272 ЦК України.

За правилами частини першої вказаної правової норми, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Проте, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

При цьому законодавством не передбачено переліку причин, які в такому разі можуть визнаватися поважними, в зв'язку з чим вирішення вказаного питання й віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає конкретний цивільно-правовий спір.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За загальними правилами та сталою судовою практикою судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

При цьому визнання судом причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними повинно здійснюватися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а відтак хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв'язку із відрядженням, службовою необхідністю, тощо не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків.

Як встановлено по справі, 14 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корбовою І.Г. був посвідчений заповіт ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1942, згідно якого остання на випадок її смерті все належне їй рухоме та нерухоме майно заповіла позивачці ОСОБА_2 (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, в зв'язку з чим відкрилася спадщина на все, належне їй майно (а.с 4).

Про наявність вищезазначеного заповіту ОСОБА_3, його зміст та факт смерті спадкодавця позивачка ОСОБА_2 була обізнана, що останньою не заперечується.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. від 15 грудня 2014 року позивачці ОСОБА_2, як спадкоємцю за заповітом, що звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з тим, що строк для прийняття спадщини після останньої сплив ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).

Як вбачається з наявних в матеріалах цивільної справи копій наказів ТОВ «АіС», наданих представником позивачки ОСОБА_2 в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, позивачка ОСОБА_2 повинна була бути направлена у відрядження для проведення переддоговірних перемовин та укладення договорів про поставку партій товару строком на 26 днів з 31 березня по 25 квітня 2014 року до м. Львів - Наказ № 17 від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 43); строком на 30 днів з 14 травня по 12 червня 2014 року в с. Розтоки Чернівецької області - Наказ № 35 від 12.05.2014 року (а.с 44); строком на 12 днів з 30 червня по 07 липня 2014 року в м. Луцьк - Наказ № 37 (а.с 45); строком на 12 днів з 21 липня по 01 серпня 2014 року до м. Києва - Наказ № 40 (а.с. 46); строком на 19 днів з 11 серпня по 29 серпня 2014 року до м. Львів - Наказ № 59 (а.с. 47); строком на 12 днів з 01 вересня по 12 вересня 2014 року в с. Розтоки Чернівецької області - Наказ № 63 (а.с 48); строком на 12 днів з 22 вересня по 03 жовтня 2014 року до м. Києва - Наказ № 65.

Проте ці копії наказів були надані до суду представником позивачки ОСОБА_2 27 січня 2015 року, тобто вже в період розгляду справи по суті та висловлення своїх заперечень проти заявленого позову представником відповідача - Харківської міської ради, ці накази підписані самою позивачкою ОСОБА_2, яка і є директором ТОВ «АіС», а відтак викликають певну сумність у їх дійсності, оскільки будь-які посвідчення про відрядження позивачки ОСОБА_2 з відміткою про перебування її в зазначені періоди поза межами м. Харкова та області в матеріалах справи відсутні й таких посвідчень стороною позивачки до суду апеляційної інстанції не представлено.

Крім того, навіть якщо визнати, що позивачка ОСОБА_2, дійсно перебувала у службових відрядженнях в зазначені вище періоди поза межами м. Харкова, то в період з 26 квітня по 13 травня 2014 року, з 13 по 29 червня 2014 року, з 08 по 20 липня 2014 року, з 02 по 10 серпня 2014 року, а також з 13 вересня по 21 вересня 2014 року, тобто в межах передбаченого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку, остання мала достатньо часу для особистого звернення до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 чи направлення такої заяви до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини поштою, що згідно з п.п. 3.23 пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, є підставою для заведення нотаріусом спадкової справи.

При цьому показання допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо зайняття позивачкою ОСОБА_2 волонтерською діяльністю не містять конкретних дат, коли ж саме позивачка ОСОБА_2, яка за твердженням її представника з березня по жовтень фактично весь час знаходилася в службових відрядженнях у центральній та західній Україні, перебувала в зоні АТО, допомагала бійцям та приймала участь у зведенні захисних споруд на кордоні з Російською Федерацією, що унеможливлювало звернення її до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3

Таким чином матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що в даному випадку мали місце об'єктивні, непереборні та істотні труднощі для звернення позивачки ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 в установлений законодавством строк.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно задовольнив заявлені позивачкою ОСОБА_2 вимоги та визначив їй додатковий строк для прийняття спадщини.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним, обґрунтованим, а тим паче - справедливим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог за їх недоведеністю та безпідставністю.

Що ж стосується питання судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст.ст. 15, 1220-1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради Харківської області - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради Харківської області 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: