Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/968/15-ц
Провадження №: 2/332/465/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі Тарадюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання доньки.

У своєму позові позивач вказала, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 11 січня 1997 року. На теперішній час шлюб розірваний.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В даний час донька проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні аліменти на утримання доньки стягувались з відповідача на користь позивача за рішенням суду до досягнення донькою повноліття.

На теперішній час донька продовжує навчання й звязку з цим потребує матеріальної допомоги від батька.

Донька навчається на першому курсі в Економіко-правничому коледжі державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» на денному відділенні по спеціальності « соціальна педагогіка» за контрактом на платній основі і за її навчання позивач також сплачує грошові кошти. Строк закінчення навчання 30.06.2017 року.

Донька не працює, самостійного доходу не має, стипендію за місцем навчання не отримує. Позивач несе усі витрати на проживання, харчування, одяг доньки.

На теперішній час позивач тимчасово не працює і доходу не має, і тому не в змозі самостійно забезпечувати нормальний рівень життя доньки, її навчання і їй потрібна матеріальна допомога відповідача.

Позивач вважає, що відповідач в змозі виділяти кошти на утримання і навчання доньки, стан здоровя та матеріальне становище дозволяють йому допомагати доньці. Він працює на ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», його середньомісячна зарплата 7519,02 грн. Інших неповнолітніх дітей та утриманців відповідач не має.

Однак, в добровільному порядку відповідач відмовляється добровільно надавати достатні кошти на утримання доньки, через що позивач змушена звернутися до суд.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на її користь на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня закінчення донькою навчання, але не пізніше досягнення донькою двадцяти трьох років.

У судовому засідання позивач свій позов підтримала і просить його задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просить його задовольнити. Суду пояснила, що позивач звернулась до суду з позов в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3. Відповідачем не надано доказі перебування його дружини на його утриманні, із наданих документів вбачається, що вона не працює за власним бажанням, а з причин інвалідності. У судовому засіданні зясовано той факт, що дружина відповідача має повнолітню доньку, яка має змогу надавати своїй матері матеріальну допомогу. Вказані хвороби дружини відповідача були в наявності ще до укладання їх шлюбу, а тому відповідач свідомо погіршив свій матеріальний стан у звязку із укладанням шлюбу. На підтвердження затрат на лікування дружини відповідачем не надано належних доказів.

У судовому засіданні представники відповідача позов не визнали, надали письмові заперечення і суду пояснили, що позов ОСОБА_1 необґрунтований, оскільки позивачем не доведено факт проживання доньки ОСОБА_3 разом з нею. Сама ОСОБА_3 в договорі про навчання вказує адресу свого дідуся, а не матері: АДРЕСА_1. Крім того, відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу. Оскільки у нього на утриманні дуже хвора дружина, мати. Він вимушений нести витрати на паливо для автомобіля, оскільки проживає в селі, а іншим транспортом доїхати до роботи неможливо. Позивач не надала доказів того, що їх доньці ОСОБА_3 потрібна матеріальна допомога. Просять у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала і суду пояснила, що вона ніде не працює, навчається на першому курсі на платній основі за контрактом. Матеріально її утримує тільки мама. Батько не бажає їй матеріально допомагати. Вона бажає, щоб батько також їй допомагав матеріально.

Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, третьої особи,суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та правовідносини.

Із свідоцтва про народження 1-ЖС № 315136, виданого22 квітня 1007 року відділом РАГС Заводської райадміністрації м. Запоріжжя, встановлено, що ОСОБА_3 народилась 06.03.1997 року і її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Із рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2007 року (а.с.16) вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Із свідоцтва про шлюб 1-ЖС № 0700444, виданого 02.10.2009 року Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, ( а.с.44) вбачається, що ОСОБА_2 уклав новий шлюб з ОСОБА_4 02.10.2009 року.

На момент подачі позову до суду 03.03.2015 року, ОСОБА_3 ще була неповнолітньою і до суду звернулась її мати. На момент винесення рішення судом, їй вже виповнилось 18 років. Представник позивача уточнив дату, з якої треба стягувати аліменти з 07.03.2015 року.

Із довідки з місця роботи відповідача ОСОБА_2 № 28 від 15.02.2015 року встановлено, що він дійсно працює в ТОВ «ЗТМК» і його дохід за січень 2015 рік складав 5242,07 грн.

Із податкової декларації про майновий стан і доходи позивача ОСОБА_1 встановлено, що у 2014 році вона доходу не мала.

Із договору про навчання №54, укладеного між Економіко-правничим коледжем державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» та виконавцем ОСОБА_1 встановлено, що позивач зобовязується здійснювати навчання ОСОБА_3 та сплачувати грошові кошти.

Із копії квитанцій «Приватбанку» (а.с.7,8) встановлено, що за навчання ОСОБА_3 сплачено у 2014 році 3050 грн. і 3050 гривень у січні 2015 року.

Суд не узяв до уваги твердження представників відповідача про те, що оскільки квитанція видана на імя ОСОБА_3, то дитина сама оплачує своє навчання і тому не потребує матеріальної допомоги.

Але, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_3 тільки 06.03.2015 року виповнилось 18 років., і до цього вона отримувала середню освіту і звязку з цим працювати не могла.

Із довідок з навчального закладу Економіко-правничого коледжу державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» (а.с.10,11) вбачається, що за місцем навчання дитина - ОСОБА_3 характеризується дуже позитивно і строк її навчання до 30.06.2017 року.

Із довідок з місця проживання ОСОБА_3(а.с.12,13,15) встановлено, що вона фактично мешкає за адресою: м .Запоріжжя, вул..Сеченова.48/64 кв.65 з 1997 року, тобто з народження. Разом з нею мешкають: бабуся ОСОБА_5 та мати ОСОБА_1, але зареєстрована дитина за іншою адресою: АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується актом № 18 від 04.02.2015 року, складеного комісією ЦОА № 4.

Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача, що ОСОБА_3 не проживає зі своєю матірю ОСОБА_1, позивачем по справі і тому остання не має право на предявлення позову до суду.

Договір про навчання це офіційний документ і нього вносяться офіційні відомості згідно паспортних даних.

Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути підставою для їх обмеження.

Як встановлено із пояснень представників відповідача, що відповідач зареєстрований за однією адресою, а мешкає в селі в будинку своєї дружини і що підтверджується довідкою сільського голови. І тому, цей доказ, на їх думку, може підтвердити фактичне перебування відповідача.

А акт, складений комісією ЦОА № 4 про фактичне місце проживання ОСОБА_3, на думку представників відповідача, не може бути доказом для підтвердження факту проживання ОСОБА_3.

Згідно ст.144 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Відповідно до ст.198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач по справі продовжує навчання, їй не виповнилось 23 років і вона знаходиться на утримання лише матері, своїх доходів позивачка немає, та потребує матеріальної допомоги, оскільки її мати тимчасово не працює, за навчання треба платити і зявилися додаткові витрати на проїзд, підручники.

На момент ухвалення рішення судом ОСОБА_3 набула особисту дієздатність і тому має право вирішувати яким чином отримувати матеріальну допомогу, а саме з кого із батьків.

У судовому засіданні ОСОБА_3 позов матері підтримала і просить стягнути аліменти саме з батька ОСОБА_2.

Законом не передбачено обовязок дідуся чи бабці матеріально утримувати своїх повнолітніх онуків, а чітко зазначено, що ці обовязки покладаються тільки на батьків. А якщо вони і надають допомогу, то це їх вільне волевиявлення.

Тому твердження сторони відповідача, що дитина ОСОБА_6 не потребує матеріальної допомоги, так як вона проживає з дідусем і він їй надає матеріальну допомогу, є безпідставними і є спробою відповідача ухилитися від надання матеріальної допомоги своїй доньці.

Твердження сторони відповідача про те, що кошти, які будуть стягнуті з відповідача, будуть спрямовані не за призначенням, є безпідставними.

Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_3 досягла повноліття. Саме завдяки піклуванню мати вона мала їжу, одяг , місце проживання, середню освіту, належне виховання, що призвело до того, що дитини пройшла успішно іспити і вступила на навчання до коледжу.

Із наданих до суду документів, а саме: довідок з ТОВ «ЗТМК» встановлено, що відповідач не інвалідом, є працездатним, працює, має постійний дохід, на утриманні інших дітей і утриманців немає.

Суд вважає, що надані відповідачем докази про його нездатність надавати матеріальну допомогу своїй доньці ОСОБА_3 є неналежними і недопустимими.

Довідки про хворобу дружини відповідача не є підтвердженням того, що вона знаходиться на його утриманні, оскільки він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а його дружина в с. Гергіївське вул.Гагаріна,27 в Вільнянському районі Запорізької області.

Надані стороною відповідача квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг вбачається, що платником послуг не є відповідач особисто, а є його мати та його дружина.

Твердження сторони відповідача про те, що на утриманні відповідача знаходиться його мати - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка пенсіонером, також є безпідставними, оскільки згідно довідки з ТОВ «ЗТМК» від 19.05.2015 року, виданої на запит адвоката ОСОБА_8, ОСОБА_7 працює машиністом крану з 1977 року по теперішній час, має дохід за квітень 2015 року 380413 грн.

Надані стороною відповідача квитанції на придбання палива для транспортного засобу, суд не може узяти до уваги, оскільки із них не вбачається, хто, коли і де ці квитанції отримані, а запис в квитанції ручкою прізвища «Корнієнко», це не є підтвердженням того, що це паливо придбав саме ОСОБА_2.

Наявність у відповідача кредитних зобовязань суд сприймає як доказ того, що матеріальний стан відповідача достатньо стабільний, оскільки будучи платником аліментів, він узяв на себе ще і кредитні зобовязання щодо задоволення своїх особистих потреб , а не доньки ОСОБА_3.

Стороною позивача надано також довідки про стан здоровя ОСОБА_1, із яких вбачається. що вона потребує теж лікування, та квитанції про сплату комунальних послуг, що свідчить про те, що сторона позивача знаходиться в більш складному матеріальному становищі в порівнянні з матеріальним станом відповідача.

Суд приходе до висновку, що у судовому засіданні встановлено сукупність таких юридичних фактів, як досягнення дитиною повноліття, але не досягнення 23 річного віку, продовження нею навчання, потреба у звязку з цим матеріальної допомоги та наявність у батька можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у судовому засіданні позов ОСОБА_1 повністю знайшов свої докази і обґрунтування, і тому підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 має такий обовязок як утримувати повнолітню доньку ОСОБА_3, яка продовжує навчання і він має можливість надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 199,200 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у вигляді 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня закінчення донькою навчання, але не пізніше досягнення донькою двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 07.03.2015 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Відповідно до вимог ст..367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної чинності після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.О.Мєркулова