Справа № 302/483/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 12 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Голятинської сільської ради, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно та за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3, що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Голятинської сільської ради, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 предявив позов до Голятинської сільської ради, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовано тим, що 01.03.2010 року померла його мати ОСОБА_6. На випадок своєї смерті 16.01.2006 року мати склала заповіт за яким все належне їй майно заповіла на користь його брата ОСОБА_7

З січня 2009 року і до самої смерті мати проживала разом з ним у його будинку в с.Голятин, 331.

Брат після смерті матері спадщину за нею не прийняв і в цей період майже постійно перебував на заробітках за межами України. 09.10.2013 року, перебуваючи на заробітках у РФ брат помер.

Матері на праві власності належала земельна ділянка площею 0,5536 га згідно державного акту 111-ЗК №042564 та житловий будинок у с.Голятин, 317 (колишній номер 243) Міжгірського району. Право власності на будинок не зареєстровано.

За таких обставин, оскільки спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 спадщину за матірю не прийняв, а він являючись спадкоємцем першої черги прийняв спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів позбавлений можливості оформити спадщину на своє імя, то просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно: житловий будинок №317 у с.Голятин Міжгірського району та земельну ділянку площею 0,5536 га згідно державного акту 111-ЗК №042564.

В подальшому третя особа із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, Голятинської сільської ради, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовано тим, що з 2002 по 2008 рік вона перебувала і цивільному шлюбі із ОСОБА_7 від якого 27.03.2003 року народився син ОСОБА_8.

Мати ОСОБА_7 ОСОБА_6 у 2006 році посвідчила заповіт, за яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_7

01.03.2010 року ОСОБА_6 померла і на день її смерті у спадковому будинку з нею проживав тільки син ОСОБА_7

01.10.2013 року ОСОБА_7 помер не залишивши заповіту, і вона в інтересах малолітнього сина подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за померлим.

За відсутності правовстановлюючих документів вона не в змозі оформити спадщину на малолітнього сина, а тому просила суд визнати за ОСОБА_5 право власності на спадкове майно: житловий будинок №317 у с.Голятин Міжгірського району та земельну ділянку площею 0,5536 га згідно державного акту 111-ЗК №042564.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 13.05.2014 року дані позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Міжігрського районного суду від 12.03.2015 року у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні його позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зокрема вважає помилковим висновок суду про необхідність звертатися спочатку до нотаріуса, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, що підтвердив і нотаріус залучений до розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні первісного позову, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, 16.01.2006 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем Голятинської сільської сільради, згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла своєму сину ОСОБА_7 (а.с.14).

01.03.2010 року ОСОБА_6 померла (а.с.9) внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗК №042564 ОСОБА_6 належала земельна ділянка площею 0,5536 га за адресою с.Голятин, 243 Міжгірського району (а.с.12).

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва на забудову від 1963 р. ОСОБА_9 надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою с.Голятин, 8а (а.с.36).

Відповідно до довідки Голятинської сільської ради внаслідок зміни адресного господарства, належний ОСОБА_6 будинок в 1970 році змінено з №8а на №243, а в 2000 році з №243 на №317 (а.с.187).

Згідно висновку відділу містобудування та архітектури Міжгірської РДА будинок №317 в с.Голятин збудовано без порушень діючих будівельних норм і правил (а.с.21). також на вказаний будинок в 2014 році виготовлено технічний паспорт (а.с.22-26).

Вищезазначене свідчить, що вказаний будинок не є самочинним будівництвом та належав померлій ОСОБА_6, а відтак також входить до складу спадщини.

Таким чином до складу спадкового майна входить будинок та земельна ділянка за адресою с.Голятин, 317 (колишній 243).

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 прийняв спадщину за померлою ОСОБА_6

Зокрема, в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотконтори не звертався.

Також відсутні належні докази прийняття ним спадщини в силу приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З довідки Голятинської сільської ради № 224 від 11.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_7 був постійним мешканцем с.Голятин, 317 і на день його смерті (01.10.2013 року) проживав там один (а.с.15).

Натомість згідно довідки Голятинської сільської ради №227 від 11.03.2014 року ОСОБА_6, починаючи з січня 2009 року і до дня своєї смерті проживала з сімєю сина ОСОБА_2 за адресою с.Голятин, 331 (а.с.8).

При цьому відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 оспорювала зазначену довідку сільської ради в адміністративному порядку, однак постановою Міжгірського районного суду від 11.06.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2014 року, у задоволенні даного позову відмовлено (а.с.87, 88, 94).

За таких обставин узагальнюючи всі зазначені докази в сукупності, колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами не доведений факт прийняття спадкоємцем за заповітом ОСОБА_7 спадщини за померлою ОСОБА_6, у звязку з чим право на спадкування отримав спадкоємець за законом ОСОБА_2, який прийняв спадщину за померлою в силу приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ним вимоги є передчасними, так як ОСОБА_2 не звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадщини та не отримував відповідну постанову про відмову у в чиненні нотаріальної дії.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно розяснень викладених в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, суд відмовляє у позові про визнання права власності на спадкове майно лише в тому випадку, якщо наявні всі передбачені чинним законодавством (в тому числі, яке регулює порядок здійснення нотаріальної діяльності) підстави для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи правовстановлюючі документи на житловий будинок №317 в с.Голятин відсутні і право власності на вказане нерухоме майно не було зареєстровано.

Згідно п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року (яка була чинною на момент смерті ОСОБА_6І.) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Подібна вимога щодо необхідності надання спадкоємцями правовстановлюючих документів міститься в п 4.15 ОСОБА_9 10 чинного наразі Порядку вчинення нотаріальних дій.

Таким чином у разі відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкоємець не має реальної можливості оформити спадщину на таке майно в нотаріальному порядку, а відтак його право підлягає судовому захисту.

За таких обставин наявні підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок №317 в с.Голятин.

Що стосується земельної ділянки за вказаною адресою, то зважаючи на наявність правовстановлюючого документа на неї Державного акту ІІІ-ЗК №042564, спадкоємець ОСОБА_2 не має жодних перешкод для оформлення спадщини на дану земельну ділянку в нотаріальному порядку, а тому в цій частині позову суд правомірно відмовив у задоволенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, згідно приписів п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. 1268 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Міжгірського районного суду від 12 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану позовну вимогу задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок №317 в с.Голятин Міжгірського району.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді