У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив поновити його на роботі з 12 грудня 2013 року на 0,5 ставки на посаді фахівця з координації продажу Книжкового центру у товаристві з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» (далі - ТОВ «ПНЗ МШ «Міжнародний дім»), визнати незаконним наказ від 9 жовтня 2013 року № 50-К про скорочення штату працівників, визнати незаконним наказ від 12 грудня 2013 року № 61-К про скасування наказу від 4 грудня 2013 року № 59-К в частині його звільнення, стягнути з ТОВ «ПНЗ МШ «Міжнародний дім» заробітну плату у розмірі 36 771 грн, моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн та витрати на правову допомогу в сумі 2 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що його було звільнено з посади фахівця з координації продажу Книжкового центру згідно пункту 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно ст. 40 КЗпП України і компенсаційних виплат за невикористані щорічні відпустки. Проте, він продовжує працювати на 0,5 ставки на посаді фахівця з експлуатації та підтримки Служби експлуатації та підтримки виробничих процесів за основним місцем роботи. Вказував, що відповідачем, при прийнятті рішення щодо його скорочення, не було враховано те, що він працює на даному підприємстві майже 19 років, має на утриманні неповнолітню доньку. Вказував, що наказом від 4 грудня 2013 року № 59-к «Про переведення ОСОБА_4, фахівця з експлуатації та підтримки, на повну ставку» його було переведено з 12 грудня 2013 року на повну ставку за посадою фахівця з експлуатації та підтримки, з посадовим окладом 8 600 грн на місяць. Зазначав, що згоди на своє переведення він не надавав, що підтверджується відсутністю його підпису на наказі, 12 грудня 2013 року наказом № 61-к «Про скасування наказу № 59-к від 4 грудня 2013 року» наказ № 59-к від 4 грудня 2013 року про його переведення було скасовано. Також зазначав, що внаслідок вищевказаних дій керівництва йому було знижено заробітну плату, встановлено дуже незручний графік роботи, що значно погіршило його становище, а тому й просив скасувати наказ від 9 жовтня 2013 року № 50-к, наказ від 4 грудня 2013 року № 59-к та поновити його на посаді фахівця з експлуатації та підтримки виробничих процесів на 0,5 ставки та на 0,5 ставки на посаді фахівця з координації продажу Книжкового центру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з підстав порушення строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суд дійшов вірного висновку про відмову у позові, оскільки у ТОВ «ПНЗ МШ «Міжнародний дім» дійсно мало місце скорочення штату працівників. Звільнення ОСОБА_4 за п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення апеляційного суду не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик