Справа № 465/9967/13 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/144/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на повторне заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами кредиту та поруки, -

в с т а н о в и л а:

13 вересня 2012 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося в суд з вищезазначеним позовом. 26 червня 2013 року Франківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення по даній цивільній справі № 2/465/1093/13, на підставі якого позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із ухваленим заочним рішенням по справі, відповідач ОСОБА_2 подав заяву про його перегляд, який мотивує тим, що він не був повідомлений належним чином про час і місце слухання справи.

Ухвалою судді від 02 вересня 2013 року, заява про перегляд заочного рішення прийнята до розгляду, та призначена на 17.09.2013 року.

18.10.2013 року Франківським районним судом м. Львова постановлено ухвалу, відповідно до якої вищевказане рішення скасовано та справу призначено до розгляду на 30.10.2013 року. У зв`язку із перебуванням головуючого у нарадчій кімнаті по іншій справі, судове засідання було перенесено на 29.11.2013 року. Разом з тим, ні в дане судове засідання, ні у чергове 28.01.2014 року відповідачі не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоч були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи. Явку представника, що теж був повідомлений належним чином не забезпечили. За даних обставин, суд визнав неявку відповідачів та їх представника безпідставною та вважав за можливе провести перегляд заочного рішення за їх відсутності, з ухваленням повторного заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечив.

Як і при попередньому розгляді судом справи, позивач просив стягнути на користь Банку заборгованість по кредитному договору № 015-2008-750 від 18.03.2008 року в розмірі 10957,48 доларів США, що станом на 13.08.2012 року, тобто на час проведення розрахунку, еквівалентно 87583,14 грн. Крім цього, просив стягнути судовий збір в розмірі 875,83 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.03.2008 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 015-2008-750, згідно якого відповідачці було надано кредитні кошти в сумі 63 000,00 доларів США, під 12,45% річних за користування кредитом на термін до 10.03.2038 року. ОСОБА_3 зобов'язалася повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором. 23.02.2009 року, 10.06.2010 року та 07.07.2010 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено додаткові угоди № б/н до кредитного договору № 015-2008-750 від 18.03.2008 року, відповідно до яких змінювалась процентна ставка за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку погашення кредиту та з порушенням такого. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 18.03.2008 року було укладено договір поруки, 23.02.2009 року додаткову угоду до вказаного договору, та 07.07.2010 року договір поруки б/н без грошового покриття, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед позивачем щодо сплати ОСОБА_3 отриманої суми кредиту та інших зобов'язань, які випливають з кредитного договору. Відповідно до п.п. 1.1 - 1.4 договору поруки, відповідач ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед позивачем, що і відповідачка ОСОБА_3, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором та додатковими угодами, нарахованих відсотків за користування кредитом, сплати пені та інших штрафних санкцій передбачених умовами основного договору. Умовами договорів та додатковими угодами передбачена відповідальність відповідачів за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань. Оскільки відповідачами умов договорів не виконано, позивач змушений звернутися до суду для стягнення суми заборгованості за договором кредиту у зв'язку з істотним порушенням його умов, просить стягнути заборгованість в розмірі 10957,48 доларів США, що станом на 13.08.2012 року, тобто на час проведення розрахунку, за офіційним курсом НБУ еквівалентно 87583,14 грн. Дана сума боргу підтверджується розрахунками, які містяться в матеріалах справи.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), що проживають за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» (04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/191, р/р 3333 у ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, ) борг за договором кредиту № 015-2008-750 від 18.03.2008 року в розмірі 10957 (десять тисяч дев'ятсот п'ятдесять сім) дол. США 48 центів, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 87583 (вісімдесять сім тисяч п'ятсот вісімдесять три) грн. 14 коп.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2), що проживають за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» ( 04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/191, р/р 3333 у ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, ) судові витрати в розмірі 875 (вісімсот сімдесять п'ять) грн. 83 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом було порушено норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують факт звернення до нього із вимогою про погашення заборгованості. Як видно з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем додано лише вимогу, в якій не зазначено дати її складання та копію рекомендованого повідомлення про вручення, де в графі «Доставлено» зазначено «упов. Макарчук»,який (яка) йому не відомі. Зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та незаконними, оскільки Банком не було повідомлено боржника про необхідність сплати заборгованості, відтак ним як поручителем не було порушено зобов'язань за договором поруки. Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання у черговий раз не з?явились, і судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, т.я. вони належним чином повідомлені про місце, день і час судового засідання (а.с. 229, 234, 237-240), та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по поверненню кредитних коштів відповідно до кредитного договору та додаткових договорів до нього та договорів поруки є підставними, оскільки станом на 13.08.2012 року, а саме на час проведення розрахунку, заборгованість відповідача перед публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» становить 10957,48 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 87583,14 грн., з яких: 10747,42 дол. США заборгованість за кредитом, 210,06 дол. США заборгованість за користування кредитними коштами понад встановлений строк, що підтверджується розрахунками, які містяться в матеріалах справи, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Проте повністю з таким висновком районного суду погодитись не можна.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається наступне.

18.03.2008 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 015-2008-750, згідно якого, відповідачці було надано кредитні кошти в сумі 63 000 доларів США, під 12,45 % річних за користування кредитом на термін до 10.03.2038 року. Відповідачка зобов'язалася повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором.

23.02.2009 року, 10.06.2010 року та 07.07.2010 року між публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено додаткові угоди № б/н до кредитного договору № 015-2008-750 від 18.03.2008 року, відповідно до яких змінювалась процентна ставка за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку погашення кредиту та з порушенням такого.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 18.03.2008 року було укладено договір поруки, 23.02.2009 року додаткову угоду до вказаного договору, та 07.07.2010 року договір поруки б/н без грошового покриття, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед позивачем щодо сплати ОСОБА_3 отриманої суми кредиту та інших зобов'язань, які випливають з кредитного договору.

Пунктом 4.2 договору поруки б/н без грошового покриття від 07.07.2010 року (а.с. 63) встановлено, що договір поруки припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

Згідно копій вимоги та копії квитанції про вручення такої, які в обґрунтування заявлених позовних вимог, представлені позивачем, вбачається, що Універсал Банк надіслав 21 жовтня 2010 року поручителю ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом тридцяти днів. Повідомлення вручено 25 жовтня 2010 року уповноваженій особі (а.с. 67, 68).

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами до боржника та поручителя заявлені банком у вересні 2012 року.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 4.2 договору установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Разом з тим, боржник і поручитель, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10.03.2038 року.

Поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (повернення платежів), що входить до змісту основного зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

У зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.2.4. кредитного договору (а.с. 38) право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 21 жовтня 2010 року боржнику і поручителю повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів в тридцятиденний строк, а саме з дня вручення вимоги, цим самим встановивши новий строк виконання умов кредитного договору 25 листопада 2010 року (а.с. 67-70).

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

З урахуванням зазначених правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 25 листопада 2010 року, а оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя ОСОБА_2 більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язань 13 вересня 2012 року, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась.

З розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданого позивачем вбачається, що станом на 13.08.2012 року заборгованість по кредитному договору становить 10 957,48 доларів США, з яких 10747,42 дол. США тіло кредиту та 210,06 дол. США заборгованість по тілу кредиту, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 87 583 (вісімдесят сім тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн. 14 коп.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги посилається на додаткову угоду про припинення зобовязань за кредитним договором № 015-2008-750 від 18 березня 2008 року, яка була укладена 19 грудня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, яка не була предметом дослідження в суді першої інстанції (а.с. 167 - 173).

З копії додаткової угоди, а саме п. 1 вбачається, що сторони визнають, що станом на 19 грудня 2013 року загальний розмір заборгованості Позичальника (без врахування суми неустойки: штрафу, пені) перед Кредитором за вищевказаним Основним договором становить 10 957,48 доларів США.

Згідно п. 8 вищевказаної додаткової угоди вбачається, що дана угода укладена під відкладною умовою та набирає чинності лише за умови настання обох з нижченаведених умов: фактичного внесення позичальником 19 грудня 2013 року на свій поточний рахунок суми першого платежу передбаченого пунктом 2.1. цієї угоди, та фактичного зарахування кредитором такого платежу в рахунок погашення зобовязань Позичальника за Основним договором.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК) .

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Представлена апелянтом копія зави на переказ готівки (а.с. 166) не є належним доказом фактичного внесення позичальником 19 грудня 2013 року на свій поточний рахунок суми першого платежу, передбаченого пунктом 2.1. цієї угоди.

Відсутній в матеріалах справи і доказ фактичного зарахування кредитором такого платежу в рахунок погашення зобовязань Позичальника за Основним договором.

Апелянт жодного разу не зявився в судове засідання для подання належного доказу фактичного внесення позичальником 19 грудня 2013 року на свій поточний рахунок суми першого платежу в розумінні ст. 64 ЦПК України.

За наведених вище обставин, борг за договором кредиту № 015-2008-750 від 18.03.2008 року в розмірі 10 957 (десять тисяч дев'ятсот пятдесят сім) дол. США 48 центів, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 87 583 (вісімдесят сім тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн. 14 коп., підлягає стягненню лише з позичальника ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/191, р/р 3333 у ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, ) борг за договором кредиту № 015-2008-750 від 18.03.2008 року в розмірі 10 957 (десять тисяч дев'ятсот пятдесят сім) дол. США 48 центів, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 87 583 (вісімдесят сім тисяч п'ятсот вісімдесят три) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/191, р/р 3333 у ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, ) судові витрати в розмірі 875 (вісімсот сімдесят п'ять) грн. 83 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Штефаніца Ю.Г.