Справа №333/1875/15-ц
Провадження №2/333/1331/15
26 червня 2015 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/1875/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Комунарський районний відділ у м.Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником 3/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Власником іншої частини (1/4) зазначеної квартири є її онук ОСОБА_3 Крім неї, за вказаною адресою зареєстрована її донька ОСОБА_2 При цьому відповідач у вищезазначеній квартирі з 30.04.2014 року не проживає. У звязку з реєстрацією ОСОБА_2 у квартирі вона змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги. На теперішній час відповідача знаходиться в Російській Федерації, де має власне житло. Враховуючи викладене, вона просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити в повному обсязі, а також пояснила, що договірних відносин між нею та відповідачем з приводу найму вказаного житла не існує. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не може.
Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач у судовому засіданні не заперечувала проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи Комунарського районного відділу в м.Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.
Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 3/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Власником іншої частини (1/4) зазначеної квартири є ОСОБА_3
Згідно довідки вих.№2355 від 18.08.2014 року, виданої Міським комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а.с.5).
На підставі акту від 03.06.2015 року, складеного представниками Міського комунального підприємства «Основаніє» Запорізької міської ради, встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає більше року.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, яка є знайомою позивача, та ОСОБА_5, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кожний окремо, суду показали, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше року, а саме з 30.04.2014 року, виїхала до Російської Федерації, комунальні послуги не сплачує.
З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Отже, оскільки відповідач не є власником спірної квартири, не проживає у ній більше одного року, витрати на її утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує право останньої як власника житлового приміщення.
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Так як позивач просила не стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,ст.ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ч.4 ст.169, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Комунарський районний відділ у м.Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №48 (сорок вісім), розташованою за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Новокузнецька, будинок №15 (п'ятнадцять).
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков