АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
№ 22-ц/796/8168/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Слободянюк С.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає помилковим висновок суду про недоведеність позовних вимог.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з однієї жилої кімнати, житловою площею 14,50 кв.м., загальною площею 29,40 кв.м.

ОСОБА_1 належить Ѕ частина квартири на підставі договору дарування посвідченого 28 квітня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. (а. с. 4). ОСОБА_2 належить Ѕ частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 березня 2012 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Кисельовою А.Д. (а. с. 60-61).

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселення його в квартиру.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в травні 2011 року ОСОБА_2 змінив замки та не впускає його до квартири, чим створює перешкоди у користуванні належним йому майном.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю факту чинення ОСОБА_2 перешкод у користуванні спільною сумісною власністю.

В повному обсязі з висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Положення ст. ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися чи є підстави передбачити можливість такого порушення в майбутньому.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, яке на момент подання позову відсутнє, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушень його права.

Позивач ОСОБА_3 заявив вимогу про вселення в квартиру, яка належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності, а також зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про вселення в квартиру, яка належить йому на праві спільної часткової власності, суд першої інстанції безпідставно відхилив наданий позивачем доказ звернення 04 вересня 2014 року до Дніпровського РУ ГУ МВС України з приводу неправомірних дій мешканців квартири АДРЕСА_1 - самовільної заміни замків до даної квартири.

На думку колегії судді наявний в матеріалах справи висновок старшого ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві за зверення ОСОБА_1 є належним та допустимим доказом чинення позивачу перешкод у користуванні квартирою, яка належить останньому на праві спільної часткової власності. (а.с. 59).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 обставини зміни замків в квартирі не спростовував. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що він намагався зв'язатися з позивачем для вирішення всіх спірних питань, проте останній не виходив на зв'язок. Також представник ОСОБА_2 зазначав, що між співвласниками квартири є спірні питання її утримання.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині вселення в спірну квартиру є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому помилкове рішення суду про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні власністю, оскільки позивач не довів наявність підстав передбачити можливість порушення ОСОБА_2 його права власності в майбутньому.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до обсягу задоволених вимог підлягає стягненню 121,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121,80 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді