Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 24 червня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Гвоздика П.О., суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 03 січня 2013 року шлюбні відносини припинено і вони з відповідачем проживають за різними адресами. Посилаючись на те, що між ними не досягнуто згоди щодо місця проживання сина та його виховання, вважає, що в інтересах дитини та відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, місце проживання сина повинно бути визначено разом з нею, оскільки вона має постійне місце роботи, стабільний заробіток, проживає у своїх батьків, де для дитини відведена окрема обладнана кімната, вона постійно слідкує за станом здоров'я сина, його розвитком, навчанням, між ними існує психологічний контакт, прив'язаність один до одного. У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин з дружиною він більшість часу проводить із сином, займається його вихованням, допомагає робити уроки, забезпечує матеріально, вони мають спільні захоплення та психологічну сумісність. У них склалися тісні стосунки, він прив'язаний до нього, надає перевагу бути більше з ним, чим з матір'ю. Внаслідок його піклування і уваги син росте здоровим фізично і правильно розвивається. Зазначав, що на відміну від відповідача він має більш сприятливі умови для виховання і розвитку дитини, для створення йому більш комфортних умов: має постійне джерело існування, працює проректором Новокаховського гуманітарного інституту, його заробіток становить 6 300 гривень на місяць, він має квартиру площею 142 кв. м, де проживає один. Натомість відповідач не може дати дитині належного виховання і матеріального забезпечення. Крім того, зазначив, що син виявляє бажання жити з ним, у зв'язку з чим просив суд визначити місце проживання дитини з батьком. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 січня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його матір'ю - ОСОБА_1, за місцем її проживання. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Врахувавши інтереси дитини, ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, взаємну прихильність батька до дитини, висновок судово-психологічної експертизи від 06 січня 2015 року № 5905, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з батьком. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та визначаючи місце проживання дитини з матір'ю, апеляційний суд виходив з принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна. За вимогами статей 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаних вимог судом не дотримано. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_691/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_691/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS98006.html?pravo=1> роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов᾽язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

За наявності висновків судово-психологічної експертизи та Виконавчого комітету Новокаховської міської ради про доцільність проживання дитини з батьком, апеляційний суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю, не врахувавши при цьому обставин, викладених у повідомленні Кременецького РВ УМВС України в Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження при спробі суїциду під час падіння з галереї Почаївської Свято-Успенської лаври та не з'ясував, чи є це винятковою ситуацією в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої суд повинен сприяти повному і всебічному з'ясуванню обставин справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік