Справа № 344/9231/14-ц
Провадження № 22-ц/779/701/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю. секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Зазначала, що відповідач не надає їй ключі від квартири, чим перешкоджає в користуванні житлом, тому просила зобов'язати його надати ключі від вказаної квартири та виділити їй у користування одну кімнату - вітальню, підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у користуванні нею 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_5 ключів від вхідних дверей до квартири. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд розглядав справу без участі позивачки, інтереси якої представляв адвокат без відповідних повноважень. Задовольняючи позов частково суд не врахував, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, кожен з яких має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Закон не передбачає можливості заявляти позов про усунення перешкод в користуванні не виділеною спільною часткою квартири. Він вказував на те, що подавав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку позивачці, що є його дочкою, оскільки спірна квартира повинна була залишитись йому. Однак у прийнятті зустрічної позовної заяви йому відмовлено. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.06.2001 року позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов в частині усунення перешкод в користуванні квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений у його здійсненні, тому позбавлення ОСОБА_5 її прав на спірну квартиру є незаконним та неприпустимим.

При цьому суд дав належну оцінку здобутим доказам.

Відмовляючи в позові щодо виділення ОСОБА_5 в користування кімнати-вітальні суд виходив із відсутності доказів щодо площі та технічних характеристик спірної квартири. Судове рішення в цій частині не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Конституцією України (ст. 41) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.06.2001 року позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Позбавлення позивачки її прав на спірну квартиру є незаконним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглядав справу без участі позивачки, інтереси якої представляв адвокат, без відповідних на те повноважень та те, що закон не передбачає можливості заявляти позов про усунення перешкод в користуванні не виділеною спільною часткою квартири, колегія суддів відхиляє.

За змістом ч. 4 ст. 42 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 28.05.2014 року, укладений адвокатом ОСОБА_4 з ОСОБА_5, в тому числі на її представництво в судових органах, якому суд першої інстанції дав належну оцінку.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є законним, а наведені в апеляційній скарзі доводи не обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.