Справа № 197/223/15-ц
Номер провадження № 2/197/231/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 травня 2015 року. Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ліснецького І.В.,

за участі секретаря Піско Л.В.,

у відсутність сторін сторони надали заяви заяви про розгляд справи в їх відсутність,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треття особа ОСОБА_3 про стягнення завдатку, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього грошові кошти у розмірі 424 150 (чотириста двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят) гривень та витрати по справі покласти на відповідач.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що 18 жовтня 2013 року позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про задаток. За умовами вказаного договору, позивач передав ОСОБА_3, яка діяла на підставі генеральної довіреності від Відповідача, посвідченої 25.06.2012 державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори Гораченко О.В. завдаток в сумі 7000 доларів США, а також автомобіль марки Хюндай Грандер 2007 р.в., еквівалент вартості 18 000 доларів США в рахунок належних йому коштів по договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, який мав бути укладений після оформлення кадастрового номеру на земельну ділянку для комерційного використання за вказаною адресою. Залишок коштів в сумі 27 000 доларів США він зобов'язався сплатити при укладенні договору купівлі-продажу на вищевказаний комплекс. В свою чергу, Відповідач одночасно з підписанням угоди про задаток передав йому оригінали правової та технічної документації на комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, а також підтвердив отримання від нього завдатку в сумі 7 000 доларів США, а також автомобіль марки Хюндай Грандер 2007 р.в., еквівалент вартості 18 000 доларів США. Відповідно до умов вказаного договору, Відповідач зобов'язався сплатити подвійний розмір завдатку. В подальшому сторони в усній формі частково змінили форму завдатку і замість автомобіля Хюндай Грандер 2007 р.в. Відповідачеві через його представника було передано 10 000 доларів США, що можуть підтвердити свідки. Зазначаю, що під час складання угоди про завдаток та отримання його представником Відповідача - ОСОБА_3 були присутні свідки - ОСОБА_5 га ОСОБА_6, які можуть підтвердити вільне волевиявлення сторін на її укладання та отримання представником Відповідача суми завдатку в порядку та розмірах визначених угодою. В свою чергу, з метою належного виконання з боку Відповідача вказаної угоди про завдаток, 24.01.2015 він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. із заявою, в якій просив зробити від його імені попередження ОСОБА_2, від імені якого діяла ОСОБА_3, на підставі довіреності, що 30.01.2014 року минає строк для кладення нотаріального договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, за угодою про завдаток, укладеною між ним та Відповідачем 18.10.2013 року. Крім цього, в його заяві пропонувалося Відповідачу з'явитися 30.01.2014 року о 09 лині 00 хвилин до Сенченко К.В., приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу за адресою: АДРЕСА_1 для укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна. Вказана заява була надіслана Відповідачу за його адресою з попередженням про те, що в разі нез'явлення в зазначений день для укладення договору купівлі-продажу, він буду змушений звертатися до суду для захисту своїх інтересів. Аналогічна заява була направлена і на ім'я ОСОБА_3, яка діяла від імені та в інтересах Відповідача під час укладення угоди про задаток. Проте, на укладення зазначеного договору купівлі-продажу 30.01.2014 року о 09 лині 00 хвилин, ні Відповідач, ні його представник не з'явився. На підтвердження факту його особистого перебування в приміщенні приватної нотаріальної контори , слугує свідоцтво приватного нотаріуса Сенченко К.В.. Таким чином, Відповідач ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань, за мовами угоди про завдаток від 18.10.2013 року та до моменту звернення із даною вовною заявою не повернув йому отримані грошові кошти. Тому він був змушений звернутись до суду про стягнення з нього грошові кошти у розмірі 424 150 (чотириста двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят) гривень та витрати по справі покласти на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від 25.02.2015 року а.с. 78 до суду надав заяву про розгляд справи в його підсутність позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, та в судовому засідані відмовився від клопотання про допит свідків. а.с. 132.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 25.06.2012 року а.с. 49, про розгляд справи в її відсутність а.с. 128, заперечує проти позову та просить відмовити в повному обсязі про що було суду надано заперечення а.с. 58-60.

Третя особа ОСОБА_3 до суду надала заяву а.с.130 про розгляд справи в її відсутність, заперечує проти позову та просить відмовити в повному обсязі про що було суду надано заперечення а.с. 58-60.

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України , особа , яка бере участь у справі , має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності .

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові божником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має справо вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору. Для того, щоб сплачена сума визнавалася завдатком, необхідно прямо вказувати про це в договорі. В протилежному випадку отримана кредитором сума вважається авансом. Так як угода не відбулась сплачена сума авансу підлягає поверненню так як сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню в тому розмірі, в якому він надавався.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про задаток. За умовами вказаного договору, ОСОБА_1 передав ОСОБА_3, яка діяла на підставі генеральної довіреності від Відповідача, посвідченої 25.06.2012 державним нотаріусом Широківської державної нотаріальної контори Гораченко О.В. завдаток в сумі 7000 доларів США, а також автомобіль марки Хюндай Грандер 2007 р.в., еквівалент вартості 18 000 доларів США в рахунок належних йому коштів по договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.10/.

Згідно заперечень а.с. 60 представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 25.06.2012 року а.с. 49 від укладання договору не відмовляється.

Однак, договір не був укладеним, в зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від укладення з позивачем договору купівля-продажу.

Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Виходячи з того, що відповідач не повернув суму завдатку, а договір купівлі-продажу укладений не був, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а сума завдатку в розмірі 7000 доларів США підлягає стягненню.

Щодо завдатку автомобіля марки Хюндай Грандер 2007 р.в., еквівалент вартості 18 000 доларів США, який було повернуто позивачу та надано кошти в розмірі 10 000 доларів США суд відмовляє, так як згідно позовної заяви а.с. 3 цей факт можливо підтвердити тільки показами свідків, а також це підтвердив й сам позивач ОСОБА_1, який був в суді допитаний під присягою в якості свідка відповідно до ст. 184 ЦПК України, з тих підстав , що ці докази є недопустимими.

Представником відповідача до суду було надана додаткову угоду в якій вказано , що "ми, що нижче підписалися ОСОБА_3, що діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_9 домовилися внести наступні зміни до угоди про завдаток від 18.10.2013 року. У зв'язку з допущеною помилкою в угоді про завдаток від 18.10.2013 року вважати правильною дату укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 - не пізніше 30.01.2015 року повернути ОСОБА_1 (відповідно ОСОБА_3 передала , а ОСОБА_1 прийняв) завдаток в сумі 7 000 у.е.". Вказана додаткова угода була підписана тільки ОСОБА_1 , всі інші сторони які підписували угоду від 18.10.2013 року не поставили свої підписів та в угоді не вказано щодо кола осіб , а хоча в угоду й зазначено, що "ми, що нижче підписалися…", але підпис ОСОБА_3 свій не поставила.

Угода - поняття, яке використовувалося у цивільному законодавстві України до прийняття у 2003 році нового Цивільного кодексу України. Наразі замість терміну "угода" використовується термін "правочин". Правочинам присвячена глава 16 Цивільного кодексу України. Так, нею визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми і та дво- чи багатосторонніми.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦПК України правочини вважається таким, щоо вчинений у письмовій формі, якщо підписаний його сторонами.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 208 ЦПК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" - Розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів.

Згідно ст. 59 ЦПК України, щодо допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. ?

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування). Порушення цих вимог приводить до неприпустимості доказів. Наприклад, не є допустимим доказом показання свідка, які надані під примусом.

Спеціальний характер допустимості - це правила, що передбачають використання чітко визначених законом доказів для встановлення певних обставин справи (позитивна допустимість) або забороняють використання певних доказів негативна допустимість).

Негативний характер допустимості має норма щодо наслідків недотримання простої письмової форми угоди. Якщо угода укладена з порушенням простої письмової форми, то в випадку спору сторони позбавляються права посилатися на підтвердження угоди і її умов, на покази свідків. При цьому закон дозволяє використання інших доказів (ст. 64 ЦК).

Отже, так як угода про завдаток була змінена неодноразово, а саме спочатку в усній формі було змінено завдаток з автомобіля на кошти. Потів було укладено додаткову угоду від 18.10.2013 року й нібито передано ОСОБА_1 5 000 доларів США. Належних та допустимих доказів, щодо підписання сторонами, частково зміненої угоди та додаткової угоди, які первинну угоду укладали та підписували суду не надано.

Обставина не визнання відповідачем еквіваленту суми отриманих та не повернутих нею коштів у гривні судом спростовується наступним чином.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

За таких обстави суд задовольняє позов частково, а саме завдаток в розмірі 7000 доларів США, що на день винесення рішення складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 20,81) а.с. 132 "а" - тобто 145 670 /сто сорок п'ять тисяч шістсот сімдесят/ гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини заявлених вимог в розмірі 1456,70 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треття особа ОСОБА_3 про стягнення завдатку .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий в АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 145 670 /сто сорок п'ять тисяч шістсот сімдесят/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючий в АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2 понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини заявлених вимог в розмірі 1456 /одна тисяча чотириста п'ятдесят шість/ гривень 70 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

СУДДЯ І.В. ЛІСНЕЦЬКИЙ