У Х В А Л А

Справа № 133/1604/15-ц

25.06.2015 року м. Козятин

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Навроцький А. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальності «СОКА Україна» (ТОВ «СОКА Україна») про визнання звільнення незаконним, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, компенсації за трудовим договором та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, що ставляться до змісту позовної заяви.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява крім іншого повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Проте, позивач цих вимог належним чином не дотримався.

Позовні вимоги є неконкретними, взаємовиключними, а відповідно, - незрозумілими.

Так, позивач просить визнати незаконним його звільнення з посади технічного директора відповідача за п.3 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу №1/280515 від 28 травня 2015 року та серед інших вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За змістом ч.2 ст. 235 КЗпП України, на положення якої позивач посилається в позовній заяві, середній заробіток звільненому працівникові за час вимушеного прогулу може бути виплачений лише при поновленні працівника на роботі. Проте, позивач з невідомих причин не ставить вимоги про поновлення його на роботі.

Крім того, поставивши в позовній заяві вимогу про визнання незаконним його звільнення з посади технічного директора відповідача, позивач в п. 5 резолютивної частини позовної заяви заявив взаємовиключну вимогу про стягнення з відповідача грошової компенсації, передбаченої п. 7.3 трудового договору, за період з дня розірвання трудового договору по 13 лютого 2016 року, в сумі 368571 грн. 40 коп., виплата якої передбачена лише у випадку дострокового припинення контракту за ініціативою підприємства.

Ставлячи вимогу про стягнення з відповідача невиплаченої йому заробітної плати станом на 28 травня 2015 року, в сумі 21791 грн. 95 коп., позивач не зазначив конкретного періоду, за який підлягає стягненню саме ця сума.

Ставлячи вимогу про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку по час вимушеного прогулу, в сумі 10411 грн. 02 коп., позивач не зазначив в позовній заяві терміну цього вимушеного прогулу на його думку і критеріїв, які покладено в розрахунок цієї суми, з огляду на те, що вимушеним прогулом вважається період з дня звільнення працівника з роботи до дня поновлення працівника на роботі.

Ставлячи вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач не зазначив в позовній заяві цього середнього заробітку. Це при тому, що відповідно до ст. 49 КЗпП України адміністрація підприємства зобовязана на вимогу працівника надати довідку про його роботу на підприємстві та розмір заробітної плати.

До того ж, в п.6 резолютивної частини позовної заяви позивач просить присудити відповідачеві відшкодування позивачеві моральної шкоди в сумі 10000 гривень, що є не зовсім зрозуміло, з огляду на положення ст. 11 ЦПК України, оскільки у випадку задоволення позову відповідне формулювання у рішенні суду буде незрозумілим при його примусовому виконанні.

За таких обставин дану позовну заяву необхідно залишити без руху, а позивачеві надати строк для виправлення недоліків позовної заяви, на які вказано в ухвалі.

Керуючись ст. 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Дану позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви, на які вказано в ухвалі, - пять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Копію ухвали невідкладно надіслати для відому позивачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Секретар

25.06.2015