АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Гуріної Дарї Ігорівни про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року,

ус т а н о в и в :

У грудні 2014 року старший державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гуріна Д.І. звернулася до суду з поданням про затвердження мирової угоди в процесі виконання зазначеного рішення суду.

Подання обґрунтоване тим, що у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві перебуває на виконанні виконавче провадження № 36515879 за виконавчим листом № 2/759/1319/13 від 8 лютого 2013 року, виданим Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення суду від 10 січня 2013 року. Вказаним рішенням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу у розмірі 200 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 000,00 грн., а всього - 202 000,00 грн. На стадії виконавчого провадження між сторонами було укладено мирову угоду, з тексту якої вбачається, що сторони дійшли згоди щодо вирішення питання про повернення суми боргу мировим шляхом. У зв'язку з викладеним, посилаючись на ст. 372 ЦПК України, ст. 25, 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив затвердити зазначену мирову угоду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року вказане подання задоволено, затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

__________________________________________________

Справа № 759/22134/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7966/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду у зв'язку з тим, що вона суперечить вимогам процесуального закону та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт, зокрема, посилається на ту обставину, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 існують невиконані грошові зобов'язання, у яких останній є боржником. Вказані зобов'язання перебувають на стадії виконавчого провадження, а на майно відповідача накладено арешт. Апелянт вказує, що укладена між сторонами мирова угода порушує його інтереси, оскільки відповідно до її умов майно відповідача виводиться з-під арешту.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_6, ОСОБА_4 та представник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу у розмірі 200 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 000,00 грн., а всього - 202 000,00 грн.

У ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на виконанні перебуває виконавче провадження № 36515879 за виконавчим листом № 2/759/1319/13 від 8 лютого 2013 року, виданим Святошинським районним судом м. Києва на виконання зазначеного рішення суду.

Звертаючись до суду з відповідним поданням, державний виконавець просив затвердити мирову угоду, яку уклали між собою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на наступних умовах:

1.1. Рішенням суду встановлено факт наявності заборгованості боржника перед стягувачем за договором позики розмір якої визначений у резолютивній частині рішення суду.

1.2. Боржник визнає всю заборгованість перед стягувачем у розмірі, встановленому рішенням суду.

1.3. Оскільки у боржника - ОСОБА_4 відсутні грошові кошти для розрахунку зі стягувачем - ОСОБА_3, то він передає транспортний засіб - мікроавтобус пасажирський «Mersedes-Benz Sprint» 312 D, № кузова НОМЕР_2, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4

За стягувачем визнається право власності в цілому без обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися мікроавтобусом, відповідно до чинного законодавства.

1.4. Стягувач на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію за собою в цілому права власності на вищевказаний мікроавтобус.

1.5. Боржник, визнає право власності вищевказаного мікроавтобуса за стягувачем та розуміє значення своїх дій та їх правові наслідки, засвідчує, що після визнання та затвердження мирової угоди судом із закриттям провадження у справі він втрачає будь-які майнові права на мікроавтобус пасажирський «Mersedes-Benz Sprint» 312 D, № кузова НОМЕР_2, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

1.7. Боржник та стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов'язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов мирової угоди, покладаються на боржника.

1.8. Стягувач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди не матиме жодних майнових претензій до боржника, з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.

1.9. Стягувач стверджує, що з моменту набрання чинності цією мировою угодою він відмовляється від примусового виконання вказаного рішення суду, після чого виконавче провадження № 36515879 , відкрите державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ в м. Києві Соломка Ю.Г. у справі щодо виконання судового рішення, прийнятого 10.01.2015 р. Святошинським районним судом м. Києва по справі № 2/759/1319/13, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає закінченню.

1.10. Стягувач та боржник також домовляються, що наслідком набуття чинності цією мировою угодою відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

1.11. Боржник та стягувач заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

1.12. Сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї мирової угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання будь-яких зустрічних претензій.

1.13. Сторони даної мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї мирової угоди.

1.14. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї мирової угоди, а саме п. 1.3. даної мирової угоди. Наслідки затвердження цієї мирової угоди сторонам відомі.

1.15. Уся інформація, викладена в цій мировій угоді, сприймається сторонами як повною мірою достовірна. Кожна сторона окремо несе повну відповідальність за недостовірність інформації, яка зазначена в цій мировій угоді.

1.16. Ця мирова угода передається на затвердження до суду, який знаходиться за місцем виконання рішення суду (ст. 372 ЦПК України), і набуває чинності після затвердження цієї мирової угоди судом.

1.17. Мирова угода складена у чотирьох примірниках, українською мовою, які мають однакову юридичну силу.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що умови зазначеної мирової угоди не порушують прав та законних інтересів сторін, а тому вона підлягає затвердженню на умовах, узгоджених сторонами у справі, окрім умови про закінчення виконавчого провадження, яку суд не затвердив, оскільки така вимога мирової угоди виходить за межі компетенцію суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Водночас, згідно з частиною другою вказаної статті суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що між ним та ОСОБА_4 існують невиконані грошові зобов'язання, у яких останній є боржником.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто борг у сумі 1 922 29,57 грн., судові витрати у розмірі 1 730,00 грн., а всього - 1 924 024,57 грн. (а.с. 80-81).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 17 червня 2010 року відкрито виконавче провадження № 19831640 по виконанню вказаного рішення, в якому боржником є ОСОБА_4, а стягувачем - ОСОБА_6 (а.с. 82).

Відповідно до постанови головного державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Соломки Ю.Г. від 23 липня 2013 року на все майно ОСОБА_4 у межах суми стягнення було накладено арешт та оголошено заборону його відчуження (а.с. 84).

Таким чином майно боржника, а саме мікроавтобус пасажирський «Mersedes-Benz Sprint» 312 D, на яке з метою забезпечення виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2010 року було накладено арешт, внаслідок укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мирової угоди фактично виводиться з-під арешту та вибуває з виконавчого провадження.

Враховуючи наведені обставини, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про задоволення вказаного подання не було з'ясовано всіх обставин справи та не перевірено, чи не порушуватиме затвердження укладеної між сторонами мирової угоди права інших осіб, зокрема апелянта ОСОБА_6

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини і належним чином їх не перевірив, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку по суті вказаного подання державного виконавця.

За таких обставин ухвалу суду назвати законною та обґрунтованою не можна, а тому остання підлягає скасуванню з передачею питання про затвердження мирової угоди сторін на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року скасувати та передати питання про затвердження мирової угоди на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко