АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4372/15 Головуючий 1 інст. Єрмоленко В.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_2, та ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Жовтневого району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним та в подальшому уточненим позовом до ОСОБА_5 - ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_2, та ОСОБА_5.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 10 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 укладено кредитний договір № НАЕ2GF01270120, відповідно до якого банк зобовязався надати ОСОБА_5 - ОСОБА_3 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 34547,58 доларів США строком до 08.08.2025 року, а ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в свою чергу зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 10 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № НАЕ2GF01270120, відповідно до якого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 57,4 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Зазначив, що банк виконав свої зобовязання, однак ОСОБА_5 - ОСОБА_3 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 57,4 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15.05.2012 року в цій частині рішення суду залишено без змін.

16 листопада 2011 року банк направив повідомлення ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про погашення боргу або добровільно звільнити іпотечну квартиру.

Вказав, що банк не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_2, ОСОБА_5

Вважав, що зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя.

Просив виселити ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 -ОСОБА_2, ОСОБА_5, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири; судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову Публічному акціонерному товариству ОСОБА_1 «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що спір стосується не відчуження предмету іпотеки, а виселення, що не є способом звернення стягнення; що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може регулювати відносити, які виникли до моменту набрання чинності цим законом та не передбачає зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2012 року, яким вже звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову банку, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року забороняє виселення мешканців з іпотечного нерухомого майна на підставі судового рішення, яке було ухвалено ще до зазначеного Закону.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2012 року, яке рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2012 року змінено, позовні вимоги банку задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_5 -ОСОБА_3, ОСОБА_6 30608, 23 доларів США, що за курсом НБУ склав 233259, 20 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь - яким способом з іншою особою-покупцем, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; в частині виселення ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та інших громадян, що проживають в квартирі відмовлено.

Постановою державного виконавця від 23 травня 2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за вказаним рішенням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2014 року, розстрочено виконання рішення суду першої інстанції та встановлено порядок виконання рівними частками по 3887, 65 грн. щомісяця до повного погашення.

Вимогу про добровільне звільнення спірної квартири направлено ОСОБА_5 -ОСОБА_3 16 листопада 2011 року.

В спірній квартирі на теперішній час зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_5 ОСОБА_3, ОСОБА_5 та неповнолітні діти ОСОБА_5 ОСОБА_3: син ОСОБА_3 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року є безпідставними, оскільки вищевказаний Закон на спірні правовідносини не поширюється, так як питання про звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено ще до набрання чинності зазначеного Закону у січні 2012 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, яке в цій частині є чинним.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. З ст. 109 ЖК Української PCP звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вирішено судом першої інстанції ще у січні 2012 року до набрання чинності 07 червня 2014 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В частині виселення рішенням Апеляційного суду Харківської області банку було відмовлено на підставі того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі як третю особу Службу у справах дітей Жовтневого району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Вимогу про добровільне звільнення спірної квартири направлено ОСОБА_2 -ОСОБА_3 16 листопада 2011 року.

Крім того про те, що вирішується питання щодо виселення ОСОБА_2 ОСОБА_3 та виселення інших мешканців, які зареєстровані та проживають разом з нею ОСОБА_2 ОСОБА_3 було відомо ще у січні 2012 року, тому вважати, що банк не виконав вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку» підстав не має.

Із результатів системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української PCP та ст. 40 Закону України "Про іпотеку" випливає, що всі мешканці зобов'язані добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В даному випадку предявленням вимоги до мешканців іпотечного майна є як направлення/вручення їм вимоги, так і наявність чинного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому розглядалося це питання і про розгляд якого було відомо відповідачам.

При цьому судова колегія звертає увагу, що іпотечна квартира придбавалася за іпотечні кошти, інші мешканці спірної квартири були зареєстровані в іпотечній квартирі вже після укладання договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя і як вбачається з матеріалів справи це не єдине житло відповідачів.

Посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на те, що оскільки ОСОБА_2 ОСОБА_3 погашає заборгованість за розстрочкою, тому в задоволенні позову банку необхідно відмовити, судовою колегією не приймаються, оскільки із наданого банком в суді апеляційної інстанції розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 після постановлення ухвали про розстрочення виконання рішення суду першої інстанції з лютого 2014 року по день розгляду справи в суді апеляційної інстанції погасила заборгованість тільки один раз у травні 2015 року в розмірі 1318, 08 грн., хоча за зазначеною ухвалою вона повинна погашати кредитну заборгованість рівними частками по 3887, 65 грн. щомісяця до повного погашення.

Ухвалюючи заочне рішення в частині виселення, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та в порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України відмовив банку в задоволенні позову в цій частині.

У звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню.

Проте, судова колегія вважає за необхідне в задоволенні позову банку в частині зняття з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири відмовити, оскільки виходячи з вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду і про виселення.

Судові витрати за предявлення позову та подачу апеляційної інстанції в сумі 443, 70 грн. судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь банку виходячи з вимог ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, а також обставин справи.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3 - ОСОБА_2, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, розташованій за адресою: АДРЕСА_3

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» 443, 70 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії