Справа № 689/1092/15-ц
Провадження № 2-о/689/298/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2015 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Соловйова А.В.,

народних засідателів: Шиманської Л.Л., Борбуцького О.А.,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю прокурора Гуменюка А.А.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

особи, щодо якої подано заяву ОСОБА_1

з участю представника ХОПЛ № 1 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці у режимі відеоконференції цивільну справу за заявою головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку щодо:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає: АДРЕСА_1,-

встановив:

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що ОСОБА_1 страждає на маячний розлад, внаслідок чого вона виявляє небезпеку для оточуючих (агресивна до матері та тітки). Під час обстеження ОСОБА_1 усвідомленої згоди на госпіталізацію в психіатричний стаціонар не дала, будучи некритичною до власного стану. 27.05.2015 р. ОСОБА_1 оглянута черговим лікарем, а 28.05.2015 р. комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність госпіталізації хворої та її лікування в умовах стаціонару. Ствердив, що до інших осіб ОСОБА_1 агресії не виявляла, обєктивні відомості про поведінку ОСОБА_1 відомі лише зі слів її матері та тітки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовилася від запропонованої госпіталізації в ХОПЛ № 1. Ствердила, що її мати ОСОБА_4 з 1998 р. постійно проживала в Італії, приїжджаючи приблизно раз на рік приблизно на місяць. 28.12.2014 р. мати повернулась з Італії на більш тривалий час, поселилась у квартирі, у якій ОСОБА_1 проживала разом із сином, після чого між ОСОБА_1 та матірю почались конфлікти. Ствердила, що між нею і матірю триває побутовий конфлікт майнового характеру. Мати неодноразово намагалась помістити її у психіатричну лікарню, востаннє у квітні 2015 р.. З того часу ОСОБА_1 намагалась уникати спілкування із матірю та конфліктів із нею. 27.05.2015 р. мати разом із тіткою вживали алкогольні напої, а коли вона прийшла до дому, почали провокувати її погрозами та повчаннями, намагались її звязати, побили. Після того, як ОСОБА_1 викликала міліцію, її мати викликала швидку допомогу. Ствердила, що проходить примусове амбулаторне лікування за рішенням Хмельницького міськрайонного суду. Підстав для примусового лікування в умовах стаціонару не вбачає.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з аналогічних мотивів.

Прокурор проти задоволення заяви заперечив. Вважає відсутніми підстави для примусової госпіталізації, дані щодо поведінки ОСОБА_1 такими, що ґрунтуються виключно на упереджених твердженнях її матері в силу сімейного конфлікту. Враховуючи, що ОСОБА_1 отримує амбулаторне лікування, вважає можливим за потреби змінити використовувані препарати чи метод лікування.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 ствердила, що є матірю ОСОБА_1. Коли ОСОБА_1 виповнилось 16 років, ОСОБА_4 поїхала на заробітки в Італію, повернувшись лише в кінці 2014 р.. Ствердила, що у квітні травні 2015 р. ОСОБА_1 часто поводила себе агресивно відносно неї у відповідь на зауваження побутового характеру, надавала можливість опікуватись онуком лише тоді, коли це було потрібно самій ОСОБА_1. 27.05.2015 р. ОСОБА_4 своїми зауваженнями порушила звичний режим дня ОСОБА_1, спонукавши її раніше поїхати на амбулаторне лікування об 11:00, а не о 14:00 год., як це звикла робити ОСОБА_1. ОСОБА_1 повернулась додому близько 13:30, коли у неї гостювала сестра ОСОБА_5. ОСОБА_5 зустріла ОСОБА_1 зауваженнями, чому та не вітається. У відповідь ОСОБА_1 у грубій формі порадила їй виховувати інших людей. Між ними почалася бійка. ОСОБА_4 кинулась на допомогу ОСОБА_5 і разом вони подолали опір ОСОБА_1. Після того, як вони перестали тримати ОСОБА_1, остання взяла телефон та викликала міліцію, а ОСОБА_4 у відповідь викликала швидку допомогу.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 ствердила, що вона є тіткою ОСОБА_1. 27.05.2015 р. ОСОБА_5 прийшла в гості до своєї сестри ОСОБА_4. Через деякий час додому повернулась ОСОБА_1, яка не привіталась із нею. На її зауваження щодо своєї поведінки відреагувала обурливо, а проходячи повз неї по вузькому коридору, умисно штовхнула її плечем. Після цього між ними почалася бійка. Разом із сестрою ОСОБА_4 ОСОБА_5 скрутили ОСОБА_1. Коли ОСОБА_1 відпустили, остання викликала міліцію, а ОСОБА_4 зателефонувала по місцю проходження ОСОБА_1 амбулаторного психіатричного лікування, взнала, що та вийшла в знервованому стані та викликала швидку допомогу. Покликається на погану поведінку ОСОБА_1, яка ніде не працює, о 13:00 її ліжко не було застеленим, не відвідувала похорони членів родини тощо.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали заяви, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить примусове амбулаторне лікування від маячного розладу, що підтверджується, зокрема, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02.03.2015 р. у справі №686/3764/15-ц, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08.04.2015 р..

Заявником психічне захворювання ОСОБА_1 станом на дату огляду діагностовано як маячний розлад, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів від 28.05.2015 р..

Представник заявника покликається на тяжкість даного психічного розладу, оскільки він впливає на здатність ОСОБА_1 адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу», тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Однак, з матеріалів справи такі обставини не вбачаються. Натомість, з висновку комісії лікарів-психіатрів вбачається, що на момент огляду ОСОБА_1 є притомна, орієнтована усебічно, в мовний контакт вступає, на запитання відповідає по суті, мислення за темпом звичайне, послідовне, події власного життя викладає хронологічно, послідовно; на момент огляду ідей, які б досягали ступеню маячення не висловлює, галюцинацій, суїцідальних думок не виявляє. Не заперечує, що у неї періодично відбуваються бійки з матірю, але зачинщиком називає матір.

В судовому засіданні представник лікарні визнав, що ОСОБА_1 не виявляла жодної небезпеки до себе чи оточуючих під час перебування в ХОПЛ №1, всі відомості про агресивність поведінки отримані виключно зі слів матері та тітки ОСОБА_1. При цьому, прояви агресії відносно матері представник лікарні не вважає наслідком психічного захворювання, оскільки така агресія, за наявності, могла бути обумовлена іншими чинниками.

З матеріалів справи вбачається та ОСОБА_1 не заперечуються прояви агресії з її сторони щодо матері ОСОБА_4, які, водночас, носять взаємний характер, що підтверджується показами свідка ОСОБА_4, ОСОБА_5. Суть ідей ОСОБА_1, які розцінюються, зокрема, матірю, як маячні, зводяться до небажання ОСОБА_1 врахувати думку матері щодо побутових питань, намагання вирішувати питання свого життя та життя своєї дитини на власний розсуд, який не характеризується девіантністю.

Показами свідка ОСОБА_6, поясненнями ОСОБА_1 підтверджується також намагання ОСОБА_6 спонукати ОСОБА_1 до певної зміни поведінки у побуті, суперечки щодо розмежування функцій матері та бабці у вихованні сина / онука, намагання ОСОБА_4 після тривалої відсутності в Україні знайти своє місце в сімї ОСОБА_1.

В світлі наведеного, оскільки причина спірних ситуацій дійсно мала місце, а ОСОБА_1 реагувала на цю причину у спосіб, обумовлений мірою її знань, виховання та досвіду, суд вважає недоведеною обумовленість зазначеної поведінки ОСОБА_1 психічним захворюванням. Належних обґрунтувань щодо обумовленості агресії ОСОБА_1 відносно матері саме цим психічним захворюванням за даних обставин, навіть якщо наявне психічне захворювання могло мати на це певний вплив (як-от подразливість, неврівноваженість), суду надано не було. Пояснення в судовому засіданні ОСОБА_1 надавались послідовно, із обґрунтуванням причин її поведінки обєктивною обстановкою, сприйнятою нею в міру свого розуміння.

При цьому, посилання на обставини, які мали місце до 29.04.2015 р. до уваги не приймаються, оскільки вони не служать безпосередньою причиною для даного поступлення і їм вже була надана оцінка судовим рішенням від 29.04.2015 р. у справі №689/903/15-ц.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, лише якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Не заперечуючи висновку фахівців психіатрів щодо наявності у ОСОБА_1 психічного захворювання та необхідності лікування, в світлі наведеного, суд не знаходить підстав для її лікування саме у примусовому порядку при тому, що ОСОБА_1 регулярно отримувала консультації психіатрів, усвідомлює потребу у лікуванні та володіє інформацією щодо необхідних, на її думку препаратів. Заперечень щодо надання їй амбулаторної психіатричної допомоги ОСОБА_1 не висловлювала та фактично отримує її на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02.03.2015 р. у справі №686/3764/15-ц, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08.04.2015 р., яким було вирішено надати ОСОБА_1 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, які набрали законної сили, є обовязковими до виконання.

Керуючись ст. 212-215, 279-282 ЦПК України, ст. 14, 17, 22 Закону України Про психіатричну допомогу, суд

вирішив:

У задоволенні заяви відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в апеляційний суд Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Народні засідателі підписи

Копія вірна:

Суддя Ярмолинецького райсуду А.В.Соловйов