Справа №: 272/407/15-ц
Провадження № 2/272/300/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі судового засідання Ахановій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Андрушівського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що перебував з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 05 серпня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 41. 08 жовтня 2008 року шлюб був розірваний. На реєстрації шлюбу наполягала відповідач, пояснювала, що хоче створити сім'ю, народити дитину. Під час шлюбу позивач оформив кредит та придбав будинок, в якому зареєстрував відповідача та двох її дітей. В подальшому відповідач пояснила, що зареєструвала шлюб з позивачем лише для того, щоб придбати житло для себе та дітей. Після реєстрації шлюбу відповідач постійно влаштовувала скандали та застосовувала відносно позивача фізичну силу, що призвело до розірвання шлюбу. З врахуванням вищевикладеного позивач просить визнати шлюб недійсним.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами. Додав,що на момент реєстрації шлюбу відповідач вже не могла народжувати,але цю обставину він нього скрила. Ініціатором укладення шлюбу була відповідач,оскільки він мав придбати будинок,але отримати кредит як одинока особа він не міг.Після розірвання шлюбу вони рік проживали окремо,потім з 2009 року по 2014 рік проживали однією сім'єю. В період спільного проживання відповідач байдуже ставилася до нього,до виконання своїх подружніх обов'язків та були випадки нанесення його відповідачем тілесних ушкоджень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що відповідач зареєструвала шлюбу з позивачем без мети створення сім'ї та набуття обов'язків подружжя,оскільки навмисно скрила від позивача той факт,що вона не може народжувати дітей. Неодноразово вчиняла скандали та застосовувала фізичну силу відносно позивача, пояснювала, що реєстрація шлюбу їй була потрібна лише для набуття житла для неї та її дітей,тому на підставі ст.ст.40,41 СК України визнати шлюб недійсним.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що з позивачем вони були знайомі до укладення шлюбу багать років та приблизно кілько місяців до реєстрації шлюбу проживали разом в будинку її матері. Потім вони разом вирішили укласти шлюб. Вона укладала шлюбу з метою створення сім'ї.Вона не скривала від позивача факт того,що вже не може народжувати дітей та навпаки,з метою створення повноцінної сім'ї пропонувала йому усиновити немовля.Будинок вони придбали разом, а шлюб розірвали через негативну поведінку позивача,який зловживав спиртними напоями. Після розірвання шлюбу вони ще 7 років жили сім'єю. Просила в задоволенні позову відмовити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6,пояснили суду,що під час спільного проживання у сторін були сварки.відповідач погано ставилася до позивача.Свідок ОСОБА_7 пояснила суду,що сторони до реєстрації шлюбу півроку проживали в її булинку,взаємовідношення між ними були нормальні.

Вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив: сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року по 08 жовтня 2008 року. Після розірвання шлюбу вони рік проживали окремо,потім з 2009 року по 2014 рік проживали однією сім'єю.Спільних дітей не мають. На момент реєстрації шлюбу відповідач з фізіологічних причин не могла народжувати дітей.Під час шлюбу придбали будинок АДРЕСА_1.

Вказані обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ст..61 ЦПК України.

Суд покази свідків до уваги не приймає,оскільки на думку суду вони є неналежними доказами - не містять даних щодо предмету спору.

При вирішенні справи суд виходить з наступних міркувань :

У відповідності до ст.38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

Статтею 41 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п'ятою статті 26 Сімейного Кодексу; між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб.

Також суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не довів те, що ОСОБА_3 зареєструвала з ним шлюб без мети створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, а лише з метою отримання житла. Загалом сторони прожили однією сім'єю дев'ять років,вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет.

Відповідно до ст. 50 ч.2 СК України відмова дружини від народження дитини або нездатність її до народження дитини може бути підставою для розірвання шлюбу, оскільки сторони не скористались своїм правом, передбаченим ст. 30 Сімейного Кодексу України.

В судовому засіданні позивач не довів обставину,що період спільного проживання ОСОБА_3 застосовувала до нього фізичну силу,наносила тілесні ушкодження,але в разі доведення цих обставин,вони є підставою для розірвання шлюбу,а не для визнання його недійсним.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, у зв'язку з недоведеність обставин, на які спирається позивач як на підставу своїх вимог, та які мають суттєве значення для вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 22, 24-26, 30, 38, 41, 50 СК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:В. І. Брагін