Справа № 369/791/15ц Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/3587/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, просив стягнути із відповідача на свою користь отримані по розписці кошти в сумі 150000 доларів США, що еквівалентно 3000000 грн., 3 % річних в розмірі 131671,2 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року забезпечено позов ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку по вул. Прорізна, 43 с. Петропавлівська Борщагівка, який належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом заборони дій щодо відчуження майна.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що позивач або його представник не були сторонами договорів купівлі-продажу її нерухомого майна і не надали доказів щодо законних шляхів їх одержання; договори купівлі-продажу не є належними доказами належності їй майна; суд не наводить посилання на докази, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання рішення суду в майбутньому а також не зазначає про мотиви, яким суд керувався, коли дійшов такого висновку.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених ОСОБА_3 вимог про стягнення заборгованості, в звязку із чим необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача житловий будинок та земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; позов зокрема забезпечується забороною вчиняти певні дії. Позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що в січні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення боргу, посилаючись на те, що 04 травня 2013 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, за яким він передав ОСОБА_2 150000 доларів США, що по курсу банку на день позики складало 1213500 грн. Строк повернення грошових коштів було обумовлено в усній формі протягом трьох місяців до 04 серпня 2013 року. По закінченню вказаного строку відповідач суми позики не повернула, зустрічі уникає, що свідчить про відмову добровільно повернути отримані кошти.

Вартість будинку та земельної ділянки по вул. Прорізна, 43 с. Петропавлівська Борщагівка, за рахунок яких судом забезпечено позов ОСОБА_3, згідно договорів купівлі-продажу від 31 січня 2014 року, становить 1026036 грн. та 138486 грн. відповідно, а отже накладення арешту на дане майно співмірне із заявленими позивачем вимогами, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

З огляду на викладене ґрунтуються на законі та відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог про стягнення боргу за договором позики, оскільки продаж нерухомого майна, яке належить відповідачу, може відбутися у будь-який час до моменту закінчення розгляду справи.

Спростовуються змістом оскаржуваної ухвали доводи апеляційної скарги щодо відсутності мотивувальної частини ухвали про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту відбулося на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які не могли знаходитися у позивача, що не був продавцем або покупцем за ними, і використання судом копій цих документів суперечить ч. 1 ст. 59 ЦПК України, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Однак, доказів незаконного отримання ОСОБА_3 копій договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки ОСОБА_2 із апеляційної скарги не вбачається.

Разом із тим апелянтом фактично не спростовано факт належності йому на праві власності майна, за рахунок якого забезпечено позов.

Доводи апеляційної скарги, що належним доказом того, що нерухоме майно дійсно належить на праві власності ОСОБА_2, є лише інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відомості до Державного реєстру заносяться саме на підставі правовстановлюючих документів, зокрема договорів купівлі-продажу майна.

Крім того, задоволення клопотання про забезпечення позову не позбавляє відповідача можливості в подальшому звернутися до суду із клопотанням про скасування забезпечення позову або заміну виду забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_4 .