Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 1616/3849/2012
Провадження № 4-с/553/20/2015
У Х В А Л А

Іменем України

24.07.2015м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в складі :

головуючого судді Кононенка С.Д.,

при секретарі Бобильовій А.П.,

за участю скаржника ОСОБА_1, державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції щодо винесення постанов від 23 березня 2015 року про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_1; скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 по ВП № 46691869 від 23.03.2015 року про накладення арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1; скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 по ВП № 46691869 від 23.03.2015 року про накладення арешту на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1.

У своїй скарзі та в судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 посилається на те, що 8 травня 2015 року в поштовій скриньці він знайшов лист з постановами державного виконавця про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що йому належить.

Цього ж дня він звернувся до державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та 12 травня 2015 року ознайомився з ними та зробив копії.

При цьому з постановами старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Полтавського РУЮ від 23.03.2015 року про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 він не погоджується, вважає постанову незаконною, а дії державного виконавця неправомірними , оскільки в матеріалах виконавчого провадження мається постанова начальника ВДВС Диканського районного управління юстиції Полтавської області якою закінчене виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення Ленінського районного суду м. Полтави та направлено виконавчий лист за місцем проживання боржника - до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ.

У скарзі ОСОБА_1 зазначив, що двома платіжними дорученнями від 13.04.2015 року на загальну суму 1630 грн. ним було погашено заборгованість по аліментам за лютий - березень 2015 року та платіжним дорученням від 08.05.2015 року сплачені аліменти в сумі 866 грн. за квітень 2015 року.

Державний виконавець Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, надавши письмові заперечення, та просила суд у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2015 року залишити в силі вжитий державним виконавцем захід забезпечення виконання рішення суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги, подані докази, прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 виходячи із наступного.

Так судом було встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2012 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 5 вересня 2012 року.

1 листопада 2012 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий

лист.

26.02.2015 до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ з ВДВС Диканського РУЮ надійшов виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів. У відповідності до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2015, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження за адресами, вказаними у виконавчому документі.

19.03.2015 року до Ленінського відділу ДВС Полтавського МУЮ надійшла заява стягувача, якою державного виконавця повідомлено про те, що боржник з 01.02.2015 року аліменти самостійно не сплачує і виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов'язку державного виконавця здійснити заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення та правом державного виконавця накладати арешт на майно боржника як захід для забезпечення реального виконання рішення, який здійснюється шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з метою забезпечення виконання вищевказаного виконавчого листа, державним виконавцем 23.03.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вжиття заходів забезпечення виконання рішення, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, застосовується як гарантія задоволення законних вимог стягувана, визначених у рішенні суду та запобігання тому, що майно, яке с у боржника на момент предявлення рішення до примусового виконання, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Накладення арешту на майно боржника є правом державного виконавця, наданим йому пп. 5,6 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що « у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника». При цьому слід зазначити, що згідно положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується як захід для забезпечення виконання рішення та як виконавча дія, спрямована па примусове виконання рішення, що не є одним і тим самим, має різну мету застосування, спосіб здійснення та правові наслідки.

Відтак, при застосуванні арешту майна боржника як заходу забезпечення виконання рішення, основною метою є заборона відчуження майна боржника, яка здійснюється шляхом винесення відповідної постанови, копії якої направляються для виконання органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч. З ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження»). У разі застосування арешту майна боржника, як виконавчої дії, спрямованої на примусове виконання рішення, метою якої є звернення стягнення на майно боржника та подальша його реалізація, державний виконавець проводить опис належного боржнику майна, про що складає акт опису та арешту майна боржника. При цьому під час здійснення зазначеної виконавчої дії державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатись ним, обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам (ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Виконання боржником рішення суду слугує підставою для невчинення виконавчих дій примусового характеру, зокрема звернення стягнення на майно чи кошти боржника, однак не є підставою для припинення заходів забезпечення повного виконання рішення, скасування яких призведе до надання боржник можливості відчужити належне йому майно, що може призвести до невиконання ним рішення суду в повному обсязі. Виходячи з цього скарга боржника на дії державного виконавця є безпідставною.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження « у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду».

За таких обставин, суд вважає дії державного виконавця у ВП № 46691869 від 23.03.2015 року при винесенні постанов про накладення арешту на все нерухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 правомірними.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та у відповідності до ст.ст. 6, 11, 32, 36, 37, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 387, 388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом п»яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_5