Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє Профспілковий комітет первинної профспілкової організації атестованих пожежних міста Ужгород на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє Профспілковий комітет первинної профспілкової організації атестованих пожежних міста Ужгород до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області й Державного пожежно-рятувального загону № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє Профспілковий комітет первинної профспілкової організації атестованих пожежних міста Ужгород звернувся в суд із вищенаведеним позовом, який мотивував тим, що 25.08.2011 року був звільнений із роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штатів. Та 26.08.2011 року було виплачено лише частину зарплати в сумі 6851,99 грн.. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.05.2014 року стягнуто заборгованість з оплати за надурочний час у сумі 5972,80 грн.. Яка Державним пожежно-рятувальним загоном № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області сплачена повністю, згідно листа Держказначейслужби України в Закарпатській області від 12.08.2014 року. Таким чином, протягом 35 місяців і 14 днів із ним не було здійснено повний розрахунок по зарплаті. Виходячи із цього, просить стягнути на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь період не здійснення повного розрахунку в сумі 88215,19 гривень та судові витрати за надання правової допомоги в сумі 1000 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року уточнені позовні вимоги задоволено частково.

ОСОБА_1 в інтересах якого діє Профспілковий комітет первинної профспілкової організації атестованих пожежних міста Ужгород в особі голови профкому Майороші Л.Ю., подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення про солідарне стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 11026,90 грн. та 1000 грн. за надану правову допомогу. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, апелянт ОСОБА_1, голова профкому Майороші Л.Ю. та представник апелянта в особі адвоката Ентеля С.М. підтримала, вимоги скарги й просила задоволити таку з наведених підстав.

Відповідачі в особах представників Карпишинець Х.І. та Ізганич Н.Е., заперечили, вимоги скарги й просили таку відхилити. Оскільки, вважають рішення суду законним, так-як із позивачем було вчасно проведено розрахунок по зарплаті.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в частині переданій на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. А згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що при визначенні середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, слід застосувати принцип співмірності в порівнянні із середнім заробітком з встановленням такого в розмірі 3000 гривень. У стягненні витрат на надання правової допомоги, відмовлено.

Але з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних обставин.

За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє Профспілковий комітет первинної профспілкової організації атестованих пожежних міста Ужгород звернувся в суд із позовом про стягнення з Державного пожежно-рятувального загону № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області заборгованості по оплаті надурочної роботи за період 2006 - 2011 роки в сумі 12510,12 гривень. Але рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.05.2014 року з даної суми стягнуто тільки 5972,80 гривень, а.с. 13-15.

Таким чином, між сторонами наявний спір про розмір належних звільненому працівникові сум. Оскільки, спір вирішено на користь звільненого працівника частково то в цьому випадку, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом абзацу 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Із цього слідує, що визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу співмірності є правом суду.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку, колегія суддів виходить із наступних обставин справи.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.05.2014 року із заявленої позивачем вимоги у сумі 12510,12 гривень, задоволено до стягнення тільки суму 5972,80 гривень, а.с. 13-15. Задоволена судом сума становить частку 47,74 % від спірної суми на яку позивач пред'явив вимоги.

Виходячи з довідки про середню заробітну плату (дохід) із врахуванням середньоденної зарплати й кількості робочих днів, середня місячна зарплата позивача становить суму в розмірі 2358 гривень, а.с. 109.

У порівнянні із середньомісячним заробітком - 2358 грн., задоволена судом сума заборгованості по оплаті надурочної роботи у сумі 5972,80 грн. є більшою в 2,23 рази, що на думку колегії суддів є істотною сумою для позивача у порівнянні з місячною зарплатою. Слід також зазначити, що нездійснення повного розрахунку при звільненні позивача, мало місце майже три роки, що є великим періодом по не проведенню з ним повного розрахунку.

Таким чином, розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, доцільно визначити в розмірі 5972,80 грн., тобто, суми, яка була стягнута рішенням суду як заборгованість по заробітній оплаті надурочної роботи, що буде відповідати обставинам справи та являтись свідченням захисту гарантованих прав позивача на здійснення повного своєчасного розрахунку при звільненні.

Такі ж правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа 6-54цс11) і 03.07.2013 року (справи 6-60цс13), які згідно вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковими до врахування судом при виборі правової позиції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до наказу Управління МНС України в Закарпатській області за № 315 о/с від 23.08.2011 року при звільненні ОСОБА_1, зобов'язано було Ужгородський районний відділ УМНС України в Закарпатській області, правонаступником якого є Державний пожежно-рятувальний загін № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, здійснити відповідний розрахунок із працівником, а.с. 90 на звороті. За цієї обставини, відповідальність за не проведення повного розрахунку при звільненні позивача, несе Державний пожежно-рятувальний загін № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області. А тому, вимоги про солідарне стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є необґрунтованими.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 скористався послугами адвоката, що стверджується Договором від 15.08.2014 року, а.с. 17. Та у зв'язку із цим поніс витрати у сумі 1000 грн., пов'язані з оплатою правової допомоги, що стверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера № 6 від 15.09.2014 року, а.с. 59.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

На підтвердження зазначеного, адвокат Ентель С.М. надав суду розрахунок витрат, вартість яких становить 1404 грн., а.с. . Але при цьому зазначив, що позивачем сплачено йому тільки 1000 грн., які й повинні бути відшкодовані відповідачем. ОСОБА_1 просить відшкодувати йому саме суму сплачену ним у розмірі 1000 гривень. Оскільки, витрати на правову допомогу підтверджені та доведені, а тому, такі підлягають стягненню з відповідача.

Наведене в сукупності із встановленими доказами, дає підстави зробити висновок, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача, слід стягнути судові витрати у виді витрат на правову допомогу в сумі 1000 гривень. Та на підстави вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 365,40 гривень.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє Профспілковий комітет первинної профспілкової організації атестованих пожежних міста Ужгород, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року, скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Державного пожежно-рятувального загону № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 - 5972,80 гривень (в тому числі податки й обов'язкові платежі) середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за місяць.

Стягнути з Державного пожежно-рятувального загону № 1 управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат на правову допомогу та на користь держави 365,40 гривень судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ___________________

___________________