Справа № 135/662/14-ц Провадження № 22-ц/772/1223/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 7 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Панасюка О.С.,

суддів Рибчинського В.П.,

ОСОБА_2,

з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах Ладижинської міської ради до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відділ Держземагенства у м. Ладижин Вінницької області, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та її повернення за апеляційною скаргою Ладижинської міської ради на заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року,

встановила :

28 квітня 2014 року заступник прокурора Вінницької області звернувся з цим позовом, відповідно до якого просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 751063 від 05 серпня 2011 року, виданий на імя ОСОБА_3, скасувати запис про реєстрацію цього державного акту в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00226 та зобовязати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку в розпорядження Ладижинської міської ради.

Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області 26 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 751063 від 05 серпня 2011 року. Скасовано запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00226. Зобовязано ОСОБА_3 повернути цю земельну ділянку Ладижинській міській раді. Вирішено питання про судові витрати у справі.

В апеляційній скарзі Ладижинська міська рада Вінницької області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Цим вимогам рішення суду відповідає не повістю з огляду на таке.

Заявляючи позовні вимоги про скасування державного акту серії ЯЛ №751063 від 05 серпня 2011 року на право власності на земельну ділянку площею 0,01195 га в м. Ладижин Вінницької області, кадастровий номер :07:028:0010, виданого на прізвище ОСОБА_3 прокурор посилався на те, що його видано на землю в межах прибережної захисної смуги і без ухвалення відповідного рішення Ладижинською міською радою.

Суд першої інстанції погодився з доводами прокурора в тій частині, що оскаржуваний державний акт виданий без ухвалення відповідного рішення. Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам.

Так, відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарному засіданні відповідної ради. З положеннями цієї норми кореспондується і ст. 19 Закону України «Про землеустрій».

Громадяни набувають право власності на земельну ділянку із державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень (ч. 1 ст. 116 ЗК України в редакції 2001 року).

Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України в тій же редакції, у разі згоди на передачу земельної ділянки у власність відповідна рада надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Реалізація положень цієї норми здійснювалась відповідно до вимог Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 та надання дозволу на розробку технічної документації у власність.

Згідно з ч. 10 ст. 118 ЗК України проект відведення розглядається відповідною радою з ухваленням рішення про його затвердження.

Проте, всупереч цим вимогам закону, рішенням Ладижинської міської ради 24 сесії 5 скликання від 04 липня 2008 року № 892 була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки працівникам соціальної сфери на території м. Ладижин за рахунок земель резервного фонду.

При вирішенні цього питання затвердженню підлягали проекти землеустрою, а не технічна документація із землеустрою, оскільки в розумінні Закону України «Про землеустрій» технічна документація готується на земельні ділянки, що перебувають у користуванні, а проекти землеустрою на новоутворюванні земельні ділянки.

Невідємною частиною цього рішення є додатки, в тому числі списки осіб, відносно яких приймались рішення, які повинні бути зазначені в самому рішенні. Однак вказане рішення таких відомостей, в тому числі і щодо ОСОБА_3, не містить.

Із протоколу № 24 сесії 5 скликання від 04 липня 2008 року Ладижинської міської ради (п. 21) вбачається, що проект рішення з долученими до нього додатками, в тому числі і списками осіб, відносно яких вирішувалось дане питання, не був підготовлений. В протоколі не відображені дані щодо кількісного складу цих осіб.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що питання затвердження проекту землеустрою ОСОБА_3 на сесії міської ради не вирішувалось.

З викладеного випливає, що в органів Держкомзему у м. Ладижині не було законних підстав для видачі ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку за рішенням Ладижинської міської ради № 892 від 04 липня 2008 року.

Крім того, виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на землю не містить в собі запису, що саме рішення за № 892 Ладижинської міської ради було правовою підставою для його видачі, хоча зазначення номеру рішення є обовязковою вимогою щодо заповнення державного акта (п. 2.3 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 серпня 2009 року за № 735/16751, що діяла на час видачі державного акту ОСОБА_3Є.).

Разом з тим, відповідно до абзацу 10 п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 17 жовтня 2013 року № 868 однією із підстав припинення речових прав є рішення суду про припинення права власності на нерухоме майно. Отже, рішенням суду про скасування державного акту на право власності на землю є підставою для внесення змін до державного реєстру, а відтак вимога про зобовязання відповідного органу здійснити такий технічний запис є зайвою.

Крім того, 16 жовтня 2012 року були внесені зміни до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо визначення органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері державної реєстрації майнових прав, у звязку з чим повноваження органів Держкомзему щодо реєстрації прав на землю припиненні з 1 січня 2013 року.

Порядок ведення книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право користування ділянкою, договору оренди втратив свою чинність на підставі постанови КМ України від 17 жовтня 2012 року, відтак ведення книг при реєстрації майнових прав не передбачено. Дані, які вносились до таких книг, перенесені до єдиної інформаційної системи Державного земельного кадастру.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суддя Патраманський І.О. не мав права розглядати справу через неприязні стосунки з міським головою м. Ладижин ОСОБА_4, оскільки вони ототожнені з інтересами Ладижинської міської ради та голови цієї ради, який не є стороною у спорі, а тому не могли вплинути на законність оскаржуваного рішення.

Щодо порушення вимог закону про відновлення зупиненого провадження, на яке міститься посилання в апеляційній скарзі, то воно також є безпідставним, тому що предметом розгляду адміністративного суду є рішення Ладижинської міської ради № 892 від 04 липня 2008 року, яким не вирішувалось питання про надання земельної ділянки ОСОБА_3 і оспорюваний державний акт на підставі нього видаватись не міг.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Ладижинської міської ради, задовольнити частково.

Заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року скасувати в частині задоволення вимог про скасування в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі запису за №00226 про реєстрацію виданого ОСОБА_5 державного акта на право власності на земельну ділянку в м. Ладижині площею 0,1195 га з кадастровим номером :07:028:0010.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної вимоги про скасування в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі запису за №00226 про реєстрацію виданого ОСОБА_5 державного акта на право власності на земельну ділянку в м. Ладижині площею 0,1195 га з кадастровим номером :07:028:0010.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_2

Згідно з оригіналом: ОСОБА_6