Справа № 466/1556/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В. І.

при секретарі Семків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Промінь» про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири,

у с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання приміщення квартири обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частину квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала про те, що в 1976 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого в них є син ОСОБА_3.

За час шлюбу шляхом сплати пайових внесків ними було набуто квартиру АДРЕСА_1 (колишня адреса: м. Львів. АДРЕСА_2), право власності на яку згідно реєстраційного посвідчення Львівського МБТІ від 31 липня 1992 року зареєстровано на відповідача ОСОБА_2

Впродовж тривалого часу вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, відповідач змінив місце свого проживання, а вона, позивач, залишилась проживати у вищевказаній квартирі. З того часу всі обовязки по оплаті за житлово-комунальні послуги, ремонт і утримання належної їм квартири покладені виключно на неї, а відповідач не приймає жодної участі в таких витратах.

Крім цього, за час їх спільного проживання відповідач не надавав та не вносив достатніх матеріальних коштів до сімейного бюджету, витрачав кошти та майно подружжя для задоволення виключно своїх особистих потреб, укладав від імені подружжя матеріально обтяжливі зобовязання.

З огляду на такі факти та на підставі ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 27, 118, 119 ЦК України просить постановити рішення, яким визнати приміщення квартири АДРЕСА_3 обєктом права спільної сумісної власності відповідача ОСОБА_2 та її, ОСОБА_1, а також визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину цієї квартири.

В судове засідання, яке було призначено на 27 травня 2015 року о 14.15 год., позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не зявились та від представника ОСОБА_4 надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився втретє, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, в т.ч. шляхом опублікування оголошення в газеті «Львівська пошта» №50(1661) від 14 травня 2015 року.

Представник залученого до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСББ «Промінь» (раніше ЖБК №195) в судове засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та від голови правління ОСББ «Промінь» ОСОБА_5 надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутності.

У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири

провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності

згоди - за рішенням суду.

Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження.

Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити

займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в

судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Аналогічні положення містяться в п. 43 «Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України. які викладені в п.п. «а» п.6 постанови №9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сімю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає

поділу на загальних підставах.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є колишнім подружжям, яке перебувало в зареєстрованому шлюбі з 1976 року по 16 листопада 1994 року, та від подружнього життя вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3

За час шлюбу шляхом сплати пайових внесків сторонами по справі було набуто трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (колишня адреса: м. Львів. АДРЕСА_2). Вказана квартира в минулому була розташована в будинку житлово-будівельного кооперативу №195, членом якого являвся відповідач ОСОБА_2 Станом на 1992 рік вартість квартири складала 13067,04 крб. та пайовий внесок за неї було повністю виплачено в 1992 році, тобто в період перебування позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. Після сплати пайового внеску право власності на спірну квартиру згідно реєстраційного посвідчення Львівського МБТІ від 31 липня 1992 року було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК №195 за №26 від 10 червня 1992 року. В даний час на базі ЖБК №195 створено ОСББ «Промінь».

Судом також встановлено, що сторони по справі впродовж тривалого часу не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. відповідач змінив місце свого проживання, а вона, позивач, залишилась проживати у вищевказаній квартирі. З часу розірвання шлюбу всі обовязки по оплаті за житлово-комунальні послуги, ремонту і утриманню спірної квартири покладені на позивача ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_2 участі в таких витратах не приймає.

Вказані обставини підтверджуються копією реєстраційного посвідчення Львівського МБТІ від 31 липня 1992 року, копією технічного паспорту на спірну квартиру, копією свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами по справі, копією довідки ЖБК №195 від 10 червня 1992 року за №26 та ці обставини в ході судового розгляду справи ніким з учасників процесу не оспорювались.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв з 1991 року і втратив чинність на підставі Закону України №997-V від 27 квітня 2007 року був член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з приписами ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та його слід задовольнити. Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 27, 118, 119 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати приміщення квартири АДРЕСА_3 обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя: ОСОБА_6