Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/524/15-ц

Провадження №2/377/234/15

12 червня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., з участю:

позивач ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3, про стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг, -

УСТАНОВИВ:

7 травня 2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідачів з вимогами: стягнути на її користь з ОСОБА_2 понесені витрати на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 3343,48 грн.; стягнути на її користь з ОСОБА_4 понесені витрати на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 3343,48 грн..

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що їй, відповідачам і третій особі на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2, з яким укладено відповідні договори, є відповідальною особою за оплату житлово-комунальних послуг. Однак з серпня 2012 року він та відповідач ОСОБА_4 не виконують своїх обовязків брати участь в оплаті житлово-комунальних послуг і тому вона одна несе всі витрати. У звязку з цим позивач вважає, що відповідачі у рівних частках повинні компенсувати ? частину її витрат на оплату житлово-комунальних послуг за вказаний період, що становитиме 6686,97 грн..

Відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву, мотивовані тим, що позивач не надала доказів на підтвердження обставин позову, неправильно посилається на ст. 360 ЦК України, яка регулює порядок утримання, що перебуває у спільній частковій власності, а не сумісній власності, ст. 64 ЖК України, яка передбачає права та обовязки наймача та членів його сімї за договором найму жилого приміщення та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Фактично він і другий відповідач з вересня 2012 року у спірній квартирі не проживають і житлово-комунальними послугами на користуються. Крім того, позивачем надано копію особового рахунку, з якого видно наявність заборгованості і тому неможливо відокремити за які види послуг проведена оплата, а за які ні.

На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_4 була надіслана судова повістка, яка повернута до суду за закінченням терміну зберігання. Враховуючи її відсутність за цією адресою, яку підтвердили сторони і третя особа, за правилом ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином.

В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов у повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_4 з вересня 2012 року по жовтень 2013 року у квартирі проживала, після чого внаслідок конфлікту з нею та ОСОБА_3 через те, що вона не працювала і не брала участі в оплаті послуг вона залишила квартиру. Відповідач ОСОБА_2 з серпня 2012 року у квартирі не проживає внаслідок конфлікту з нею через подружню зраду, шлюб з ним розірвано. Однак це не звільняє його та відповідача ОСОБА_4 від обовязку оплачувати ту частину житлово-комунальних послуг, яка нараховується на загальну площу та зареєстрованих у квартирі осіб, оскільки вони є співвласниками квартири і зареєстровані у ній. До кінця 2014 року вона повністю за всіх оплачувала житлово-комунальні послуги за опалення, квартплату і вивіз сміття, щоб не накопичувалась заборгованість. ОСОБА_3 вносив свою частину плати за житлово-комунальні послуги, яка на нього припадала. З 1 січня 2015 року вона оплачує лише ту половину вказаних видів послуг, яка припадає на неї та третю особу ОСОБА_3.

Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав і суду пояснив, що дійсно відповідач ОСОБА_4 до жовтня 2013 року проживала у квартирі, однак ніде не працювала і не брала участі в оплаті за послуги. У звязку з цим вони посварилися і вона залишила квартиру. Відповідач ОСОБА_2 з серпня 2012 року у квартирі не проживає і участі в оплаті за послуги не приймає.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. Суду пояснив, що позивачка брала в борг у знайомої гроші, якій він віддав 4500 грн. і тому вважає, що не має боргу за житлово-комунальні послуги. З вересня 2012 року він дійсно у квартирі не проживає, не може проживати і не збирається там проживати надалі, замки позивачка поміняла і ключів у нього немає. ОСОБА_4 позивачка і третя особа вигнали з квартири за те, що вона їх не підтримала у конфлікті з ним. Вона виїхала за кордон і влаштувалась там на роботу. Для оформлення своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання з метою звільнення від оплати житлово-комунальних послуг він до комунального підприємства не звертався.

Вислухавши сторони, третю особу, перевіривши наявні докази, зясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2002 р. квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сімї: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.5).

Згідно копії довідки від 07.04.2015 р., виданої КП ЖКЦ, у вказаній квартирі постійно зареєстровані всі 4 вказані особи (а.с.6).

Як видно з копії технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_2, квартира трикімнатна, житловою площею 41,3 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м., посімейного спільного заселення, розташована в багатоквартирному будинку, підключеному до систем водопостачання, каналізації, централізованого опалення (а.с.7-8).

28 грудня 2006 року між КП «Житлово-комунальний центр» і ОСОБА_2 укладено договір № 2984 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення(а.с.10-13).

Також між ними 28 грудня 2006 року укладено договір № 2984 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.14-17).

Згідно копії особового рахунка по квартирі від 7 квітня 2015 року заборгованість по оплаті квартплати і комунальних послуг станом на 01.04.2015 р. становить 3284,11 грн. (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п.п. 1 п. 17 укладеного договору № 2984 від 28.12.2006 р. про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п.п. 1 п. 12 укладеного договору № 2984 від 28.12.2006 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживач зобовязаний оплачувати послуги у повному обсязі в установлені ними строки (а.с. 10-13, 14-17).

Відповідно до п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (із змінами) користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно із свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди).

Згідно п. 7 Правил власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобовязаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 10 Правил мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть вільно обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг . За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних за чисельністю членів сімї, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Виходячи із зазначеного правового регулювання, суд вважає, що співвласники житлового приміщення, частки яких у праві спільної власності не виділені, які проживають у квартирі, за умови відсутності встановленого порядку користування жилим приміщенням, зобовязані брати участь в оплаті житлово-комунальних послуг пропорційно їх кількості, враховуючи рівність їх прав та обовязків, оскільки положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не встановлено умов, за яких частки співвласників приватизованого жилого приміщення можуть бути змінені.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї при відповідному документальному оформленні.

Згідно п.п.1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Таке ж право споживача передбачено і п.п. 7 п. 16 укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с. 10-13).

У цьому випадку обовязок подання зазначеної заяви та надання підтверджуючих документів покладається на відсутнього споживача.

З копії особового рахунка по квартирі на імя відповідача ОСОБА_2 видно, що нарахування послуг проводилось на 4 особи, тобто відповідачі не були звільнені від оплати послуг внаслідок тимчасової відсутності.

Статтею 528 ЦК України допускається задоволення вимоги кредитора без згоди боржника іншою особою у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобовязанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

За таких обставин відповідачі зобовязані компенсувати позивачеві її фактичні витрати на оплату спірних житлово-комунальних послуг у відповідній частині, яка припадала на них як співвласників квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В обґрунтування ціни позову позивачем надано суду копію особового рахунку № НОМЕР_1 на імя ОСОБА_2 по квартирі за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 66,30, опалювана площа 64,80 кв.м., число мешканців 4 особи без пільг, згідно якого за період з 28.08.2012 р. по 23.03.2015 р. за всі види житлово-комунальних послуг була нараховано оплати на загальну суму 19712,93 грн., фактично сплачено 16428,82 грн., заборгованість складає 3284,11 грн. (а.с. 9).

Позивач стверджувала, що повністю оплачувала житлово-комунальні послуги до кінця 2014 року, а з 1 січня 2015 року оплачує лише ту половину вказаних видів послуг, яка припадає на неї та третю особу ОСОБА_3.

При підрахунку суми нарахованих та оплачених послуг за період з 28.08.2012 р. по 22.12.2014 р. зясовано, що за спірні послуги нараховано: за утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) - 3787,02 грн., за опалення - 6421,81 грн., за вивіз сміття - 719,82 грн., всього 10928,65 грн.. З них на кожного співвласника квартири припадає 2732,16 грн. з розрахунку: 10928,65/4=2732,16.

На підтвердження фактичної оплати послуг за період з 01.01.2015 р. по 23.03.2015 р. позивачем надано платіжні документи, з яких видно, що 17.03.2015 р. від імені ОСОБА_2 сплачено за квартплату 260,70 грн.. З них на кожного співвласника квартири припадає 65,18 грн. з розрахунку: 260,70/4=65,18.

Загальна сума оплати спірних послуг за весь період, що припадає на кожного співвласника квартири, становитиме 2797,34 грн. з розрахунку: 2732,16+65,18=2797,34.

Виходячи з цього, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягають її фактичні витрати на оплату спірних послуг на суму 2797,34 грн.

В іншій частині позовні вимоги не підтверджені доказами і задоволенню не підлягають.

Заперечення відповідача доказами не підтверджені і до уваги не беруться. З копії особового рахунку видно, що сальдо заборгованості на 01.01.2015 р. становило 694,73 грн.. Доказів того, що ця сума заборгованості припадає саме на спірні послуги, відповідачем суду не надано. Також відповідачем не надано доказів компенсації частини послуг, яка припадає на нього, шляхом повернення особистого боргу позивачки іншій особі на суму 4500 грн..

Тобто відповідачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Згідно правила ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог підлягають судові витрати по оплаті судового збору на суму 121,80 грн..

Керуючись ст. 3, 4, 15, 109, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 частину витрат на оплату житлово-комунальних послуг на суму 2797 грн. 34 коп., частину судових витрат на суму 121 грн. 80 коп., всього 2919 гривень 14 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 частину витрат на оплату житлово-комунальних послуг на суму 2797 грн. 34 коп., частину судових витрат на суму 121 грн. 80 коп., всього 2919 гривень 14 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

На рішення можуть бути подані апеляційні скарги до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел