Справа № 186/942/15-ц
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"02" липня 2015 р. суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Демиденко С.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

01 липня 2015 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , Петропавлівський об`єднаний районний військовий комісаріат.

Просить суд встановити факт його участі в бойових діях, що відбувались з 14 квітня 2014 року по 28 травня 2014 року на контрольно-перепускному пункті 1 батальйонної-тактичної групи в районі м. Амвросіївка Донецької області.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів що можуть бути встановлені в судовому порядку передбачений ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Роз`ясненнями п. 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 передбачено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в установленому законом порядку.

Пунктом 19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року затверджено «Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення» /далі Порядок/.

Пунктом 5 вищезазначеного Порядку передбачено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія).

Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади.

Згідно пункту 8 Порядку Рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року № 200 (зареєстрованого в Мінюсті 14 травня 2015 року за № 531/26976) затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій /далі Положення/.

Відповідно до пунктів 7 та 9 зазначеного Положення на Комісію Генерального штабу Збройних Сил України покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, які проходять військову (державну) службу, працюють у Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях безпосереднього підпорядкування Генеральному штабу Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Комісії зобов`язані:

приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ;

реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку;

інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії;

розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання;

робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника;

заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін);

доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження;

розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання;

засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).

Відповідно до пунктів 16,17 Положення рішення Комісії вважається правомочним, коли за нього проголосувало не менше половини її членів. Рішення Комісії оформлюється протоколом.

Отже, враховуючи наведене, коли законодавством передбачено порядок встановлення факту участі у бойових діях та виконання бойових завдань, то таке виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку.

Чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, тому суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатись в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

01 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно ст. 104 КАСУ до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається зі змісту поданої заяви та долучених до заяви доказів, рішенням комісії Міністерства оборони України з питань визначення учасників бойових дій від 17 грудня 2014 року (протокол № 13) було прийнято рішення про відмову в наданні ОСОБА_1 , статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, питання щодо призначення статусу учасника бойових дій, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відносяться до публічно-правих спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи характер спірних правовідносин та суб`єктивний склад сторін, ця справа є публічно-правовим спором, оскільки вимоги заявника стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, тому підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), яке наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. (ч. 4 ст. 256 ЦПК України).

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме участь в бойових діях, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, при цьому вирішення питань щодо визначення статусу учасника бойових дій, що передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» віднесено до компетенції органів державної влади, а відмова комісії Міністерства оборони України з питань визначення учасників бойових дій щодо надання ОСОБА_1 , статусу учасника бойових дій, яка оформлена відповідним рішенням компетентного органу, може бути оскаржена до суду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» плачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі, а тому підлягає поверненню заявнику сплачена ним сума судового збору в розмірі 121,80 грн. відповідно до квитанції № 0.0.404017049.1 від 30 червня 2015 року.

Керуючись ст.122 ЦПК України, - суддя

У Х В А Л И В :
У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту що має юридичне значення, відмовити.

Повернути ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 121,80 гривень, сплачений ним у Першотравенському відділені ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до квитанції № 0.0.404017049.1 від 30 червня 2015 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом 5 днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Демиденко