Справа № 473/1947/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Данилевич Т.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), Публічного акціонерного товариства Дельта Банк (далі - відповідач-2) про примусове виконання обов'язку з перерахування коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.04.2015 року за позивачем було визнано в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину коштів в розмірі 17 200 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 24.03.2015 року становить 400 550 грн. 92 коп.

Оскільки вказані кошти знаходяться на поточному рахунку № 1839, відкритому на імя ОСОБА_2 в ПАТ Дельта Банк, яким не здійснюються заходи по перерахуванню вказаних коштів на відкритий поточний рахунок позивача, останній просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. При цьому додав, що через неотримання відповіді від відповідача 2 на його звернення щодо перерахування коштів, позивач не виключає можливості що причиною нездійснення зазначеної банківської операції є неналежне виконання відповідачем 1 свого обовязку, яке стало підставою для вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідач 1 в судове засідання не зявилася. Згідно заяви, що є в матеріалах справи, просила розглянути за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Представник відповідача -2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим надіслав на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за їх безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що постановою правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 відповідача -2 віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» у відповідача 2 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року, а відповідно до змін, внесених, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року за № 71 тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.06.2015 року 02.09.2015 року. Обумовлені відомості є загальновідомими, отже, в силу ч. 2 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому даним законом, тоді як ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Так, відповідно до ст. 36 даного закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобовязань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Визначення кредитора банку містить ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої ним є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2013 року відповідач -1 уклала з ПАТ "Дельта Банк" договір на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням дебетної платіжної картки за № 005-14520-120413.

При цьому, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України, що слідує зі змісту п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

На обумовлений рахунок відповідач -1 внесла кошти в розмірі 17 200 доларів США, що станом 24.03.2015 року становить 400 550 грн. 92 коп.

Зазначені обставини встановлені рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.04.2015 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Дельта Банк» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та зобовязання вчинити певні дії.

Дані кошти за рішенням суду було визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та за останнім було визнано право власності на їх половину. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили.

В травні 2015 року позивач звернувся до відповідача 2 з вимогою перерахувати належні йому кошти на рахунок, відкритий на його імя. Проте, до цього часу його вимога залишилася без задоволення.

Разом з тим, з системного аналізу положень ЦК України (ст.ст. 1066, 1089), Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що між сторонами склалися зобовязальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

За такого, оскільки спір між сторонами виник у період запровадження в банку тимчасової адміністрації, виконання спірної операції банком обмежується положеннями п.1 ч.5 ст. 36 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року (справа № 363гс15) і є обов'язковою для застосування судами України, як то регламентовано ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, вищенаведене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, посилання представника відповідача на те, що обумовлений спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, виходячи зі змісту позовних вимог, вони не мають ознак публічно-правових, не пов'язані з реалізацією повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають поверненню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайоний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан