Справа № 405/4432/15-ц
Провадження №2/405/991/15
У Х В А Л А

19 червня 2015 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кіровоградської міської ради про скасування та визнання рішення незаконним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_2, Кіровоградської міської ради, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 15.12.2014 року за № 627 про відмову в наданні дозволу на переобладнання і перепланування жилого будинку по вул. Червоносільській, 34 в м. Кіровограді; зобовязати Кіровоградську міську раду прийняти рішення про надання дозволу на переобладнання та перепланування вищевказаного жилого будинку без згоди співвласника ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 на її (ОСОБА_1П.) користь матеріальну шкоду в розмірі 19 200,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме: судовий збір сплачено не в повному обсязі.

Встановлено, що позивачем пред'явлено позовну вимогу майнового характеру стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 19 200,00 грн. та три позовні вимоги немайнового характеру - визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 15.12.2014 року за № 627 про відмову в наданні дозволу на переобладнання і перепланування жилого будинку по вул. Червоносільській, 34 в м. Кіровограді; зобовязання Кіровоградську міську раду прийняти рішення про надання дозволу на переобладнання та перепланування вищевказаного жилого будинку без згоди співвласника ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на її (позивача) користь моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Крім того, встановлено, що позивач при пред'явленні позову до суду, який містить вимоги майнового та немайнового характеру, сплатила судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Разом із тим, відповідно до частини 1 статті 4, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1% відсоток від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3-ох розмірів мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати визначено в розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Окрім того, як роз'яснив в п.10 Постанови "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року №10 Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що позивачем пред`явлено чотири позовні вимоги, зокрема три вимоги немайнового характеру визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 15.12.2014 року за № 627 про відмову в наданні дозволу на переобладнання і перепланування жилого будинку по вул. Червоносільській, 34 в м. Кіровограді; зобовязання Кіровоградську міську раду прийняти рішення про надання дозволу на переобладнання та перепланування вищевказаного жилого будинку без згоди співвласника ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та вимога майнового характеру - стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 19 200,00 грн., позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 730 грн. 80 коп.(243 грн. 60 коп. Х 3) за подання до суду позовних вимог немайнового характеру та 243 грн. 60 коп. за подання до суду позовної вимоги майнового характеру.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач сплатила судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., то з урахуванням зазначеного вище та на підставі Закону України Про судовий збір, позивачу необхідно доплатити судовий збір у розмірі 730 грн. 80 коп.

Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви предметом спору є зобов'язання Кіровоградську міську раду до вчинення дій, а саме, прийняти рішення про надання дозволу на переобладнання та перепланування жилого будинку по вул. Червоносільській, 34 в м. Кіровограді без згоди співвласника ОСОБА_2 Також, позивач серед інших позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 15.12.2014 року за № 627 про відмову в наданні дозволу на переобладнання і перепланування вищевказаного жилого будинку, при цьому, також відзначається, що позивач оскаржуючи рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради не зазначає його в позові в якості відповідача, зазначаючи відповідачем лише Кіровоградську міську раду, яка в свою чергу, є представницьким органом територіальної громади м. Кіровограда, і компетенція якої не поширюється на вирішення питань щодо надання дозволів на переобладнання та перепланування обєктів нерухомого майна.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3 у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 відповідно до статті 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. З цього конституційного положення у системному взаємозв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, випливає, що органи місцевого самоврядування не є органами державної влади, а місцеве самоврядування слід розглядати як форму здійснення народом влади, яка визнається і гарантується в Україні (стаття 7 Конституції України). Конституція України (стаття 140) визначає місцеве самоврядування як право територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Такому конституційному змісту інституту місцевого самоврядування властиві принаймні дві найважливіші ознаки. Це - самостійність територіальної громади, органів місцевого самоврядування у вирішенні певного кола питань і те, що предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року.

Системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (ч. 1 ст.10, ст.ст. 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010).

Отже, як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують питання і щодо надання дозволу на переобладнання і перепланування жилих будинків.

За змістом ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 3 КАС України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вказано, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами завдань.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що, між позивачем ОСОБА_1 та органом місцевого самоврядування фактично виникли публічно-правові відносини, внаслідок чого орган місцевого самоврядування виступає в цих правовідносинах із позивачем, як суб'єкт владних повноважень, який виконує, зокрема владну управлінську (дозвільну) функцію, на підставі чого, вважаю за необхідне роз'яснити позивачу ОСОБА_1 її право на звернення до суду з позовною заявою в частині вимог до Кіровоградської міської ради (виконавчого комітету Кіровоградської міської ради) в порядку адміністративного судочинства.

Предявлені позивачем до відповідача ОСОБА_2 вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди розглядаються відповідно до ст. 107 ЦПК України.

Враховуючи, що даний позов подано без додержання вимог, викладених в ст.119 ЦПК України, то відповідно до ст.121 ЦПК України він підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 120, ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України "Про судовий збір", -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кіровоградської міської ради про скасування та визнання рішення незаконним залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Запропонувати позивачу в установлений строк виправити зазначені в ухвалі недоліки.

В разі невиконання указаної вимоги позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині визначення розміру судових витрат до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подання протягом пяти днів з дня її отримання апеляційної скарги. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова