Провадження №2/389/90/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Українського В.В.,

при секретарі Магась Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Знам'янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, Навчально виховний комплекс Знамянської міської ради Кіровоградської області «Знамянська Загальноосвітня школа 1 3 ступенів №2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, суд ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, які малолітня дівчина та її батьки зазнали у звязку з пошкодженням здоровя дівчини. Свої вимоги обґрунтував наступним. 17 лютого 2012 року приблизно о 10 год. 45 хв. у класі музичного мистецтва навчально-виховного комплексу «Знам'янська ОСОБА_4 ступенів № 2 - ліцей», на перерві, напередодні урока музики, учень ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, демонструючи свою перевагу у фізичному розвитку над дівчинкою, у присутності однокласників, наніс дочці позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, учениці того ж класу, дар в область тулуба, внаслідок чого спричинив повний розрив важливого для здоров'я людини внутрішнього органу, який є частиною імунної системи організму - селезінку, також внаслідок чого, стався великий крововилив у черевну порожнину. Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 57 та висновку експерта № 46, встановлено, що розрив селезінки виник в момент удару кулаком в область лівого підребер'я, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі, та до необхідності видалення травмованого органу (селезінки). Вищевказані тілесні ушкодження за тяжкістю відносяться до категорії тяжких, як небезпечних в момент спричинення. Вважає, вказані дії відбулися внаслідок неналежного виховання культури міжособистих стосунків у дитячому колективі батьками: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та недбалого ставлення до виконання посадових обов'язків класного керівника ОСОБА_8, подальші дії якої разом з медичним працівником школи ОСОБА_9 були спрямовані на приховування дійсних обставин події злочину, та призвели до погіршення стану здоров'я дитини.

Позивач посилається на те, що через травму, спричинену ОСОБА_5 його донька тривалий час лікувалася. За цей час на лікування було затрачено значну для позивача суму коштів. Втрата важливого органу, спричинила значні розлади стану здоров'я дівчини, про що свідчать записи в медичній картці доньки позивача про неодноразові звернення протягом останніх років до лікарів, так як імунна система дитини не витримує навантаження. Це потребує значних фінансових витрат для відновлення стану здоров'я, дотримання дієти, лікування у санатарно-куротних закладах. Також, внаслідок застосування сильно діючих знеболюючих під час лікування та реабілітації на основі синтетичних наркотичних речовин, погіршився моральний стан дівчинки, що звичайно впливає на мікроклімат та взаємини у родині, в школі, під час спілкування з однолітками, погіршилась успішність. Внаслідок чого, позивачеві довелось звернутись до послуг приватних репетиторів, особливо з математики та англійської мови, що потребує також значних фінансових витрат.

Крім того, позивач зазначає, що своїми діями сином відповідача його донці та всій родині було спричинено моральну шкоду,яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких зазнала родина позивача у зв'язку з ушкодженням здоров'я доньки. Втрата життєво важливого внутрішнього органу що негативно вплинула на її фізичний та психологічний стан. Крім відчуття надзвичайно сильного фізичного болю, дівчина мала великі труднощі із задоволенням своєї нагальної біологічної потреби харчуватися. Це здійснювати було неможливо, у зв'язку з чим вона постійно відчувала сильну біль у шлунку. У зв'язку з видаленням селезінки організм доньки позивача втратив імунітет до хвороб, тому вона зараз постійно хворіє. Крім того, в зв'язку зі станом здоров'я, дівчина була позбавлена можливості повноцінно розвиватися як дитина на рівні зі своїми однолітками. Моральну шкоду позивач оцінив в 400000 гривень.

Відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати завдану майнову та моральну шкоду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що вини батьків в скоєному не вбачається, відсутній зв'язок між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача. Вважає,що відповідальність в даному випадку несе навчальний заклад, який несе відповідальність за дітей під час навчання, а подія сталася під час навчального процесу.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що школа здійснювала належне виховання та нагляд за учнями. Учні, вчителі та адміністрація школи обізнані та дотримуються правил внутрішнього розпорядку школи. Про нещасний випадок, який стався у школі 17 лютого 2012 року між учнями, повідомили начальника відділу освіти, батьків, склали акт про нещасний випадок, провели внутрішнє розслідування у школі, залагоджували виниклу ситуацію між батьками учнів, винних у вказаному інциденті, цікавилися та спостерігали за здоров'ям ОСОБА_5, неодноразово пропонували допомогу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ця подія сталася на перерві між уроками , вона в цей час знаходилась на чергуванні в коридорі , особисто вона не бачила . що сталося, але до неї звернулась ОСОБА_5 та сказала , що ОСОБА_3 її вдарив в живіт і в неї дуже сильно там болить, потім вона відвела її до медсестри.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника третьої особи, показання свідків, оглянувши матеріали та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та є такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.5 вищевказаної постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Згідно п.9 вищезазначеної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2012 року приблизно о 10 год. 45 хв. у класі музичного мистецтва навчально-виховного комплексу «Знам'янська ОСОБА_4 ступенів № 2 - ліцей» учень вказаної школи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, наніс ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, учениці того ж класу, дар в область тулуба, внаслідок чого спричинив повний розрив селезінки, також внаслідок чого, стався великий крововилив у черевну порожнину (а.с.18). Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 57 та висновку експерта № 46, встановлено, що розрив селезінки виник в момент удару кулаком в область лівого підребер'я, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі, та до необхідності видалення травмованого органу (селезінки). Вищевказані тілесні ушкодження за тяжкістю відносяться до категорії тяжких, як небезпечних в момент спричинення (а.с.10-13).

Відповідно до наданої довідки, на лікування ОСОБА_5 витрачено 721 грн. 92 коп. (а.с.14), з урахуванням інфляції та девальвації національної валюти, позивач просить стягнути 1626 грн., 82 коп., що суд вважає за доцільним, так як оплата лікування провадилася 2012 році та добровільно відповідачем не відшкодована.

Відповідно до ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла 14 років), відшкодовується її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, ці заклади зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.

При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом. З досліджених матеріалів та заслуханих пояснень , суд приходить до висновку , що тривала відсутність ОСОБА_3 в навчальному закладі , могла вплинути на соціальні звязки між дітьми в класі, дана поведінка дитини виховується самими батьками , а не навчальним закладом , крім того подія сталась в самому класі на перерві при відсутньому вчителі яка не могла вплинути на поведінку учнів, так як виконувала свої обовязки покладені на неї школою . Також враховуючи характер завданого удару дівчинкі ОСОБА_3 свідчить про цілеспрямованість завданого удару , а не як наслідок здійснення шкоди з необережності , що свідчить і висновок експерта.

Згідно з ч. 1 ст. 150 СК батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

Факт заподіяння малолітній особі шкоди не заперечується. Отже, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків у сумі 1626,82 грн. такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені витрати, повязані з лікуванням дитини підтверджені відповідною довідкою. Позивач обрав спосіб захисту шляхом подачі позову саме до батька малолітньої особи відповідно до ст.1178 ЦК України, позов до навчального закладу не заявляв. В позовній заяві та в судових засіданнях позивач пояснює, що недбале ставлення до виконання своїх обовязків класного керівника ОСОБА_8 та подальші дії разом з медичним працівником закладу ОСОБА_9, були спрямовані тільки на приховування дійсних обставин події злочину, що призвело до погіршення стану здоровя дитини. Відповідно до висновку експерта вчасність доставлення ОСОБА_5 в лікарню на ступінь тяжкості тілесних ушкоджень впливу не мало. Розрив селезінки виник в момент удару кулаком в область лівого підреберя, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі та необхідності видалення травмованого органу.

Також, у суда не викликає сумніву, що внаслідок отриманої травми, завдано моральної шкоди як позивачу, так і його малолітній дитині та дружині, оскільки судом встановлено, що дитині дійсно заподіяні фізичні страждання внаслідок отриманої нею травми, певний час вона проходила лікування, знаходилася на стаціонарному лікування у медичному закладі, внаслідок чого не відвідувала школу, тому виникли вимушені зміни у її життєвих стосунках. У суда не викликає сумніву, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я дитини, позивач та його дружина, які бачили, як фізично страждає їх дитина від завданої їй травми, та переживали за неї, перенесли моральні переживання.

При вирішенні питання про суму матеріальної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає необхідним задовольнити моральну шкоду, у розмірі 50000 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.23, ст.1178, ст.1166, ст.1167 ЦК України, ч.2, ст.10, ст.60, ст.88, ст.ст.208, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, Навчально виховний комплекс Знамянської міської ради Кіровоградської області «Знамянська Загальноосвітня школа 1 3 ступенів №2» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, 1626 (одну тисячу шістсот двадцять шість ) грн. 82 коп. витрат на лікування ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 50000 (пятдесят тисяч ) грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати 243, 60 грн. майнова складова та 500 грн. немайнова складова позову.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_10