АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Панченко М.М.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача Передереєва В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2S4GK00260024 від 27.02.2007 в розмірі 169 573,95 дол. США, що за курсом 9,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.02.2014 складає 1 531 252,77 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору б/н від 27.02.2007, а саме: квартиру загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 23,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Марченко М.Ф. 27.02.2007, реєстр №517, шляхом укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Справа № 756/4039/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5018/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач була зареєстрована та постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_2 та дія зазначеного у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторію є тимчасовою.

Справа неодноразово відкладалася у зв'язку з неявкою відповідача. Остання була сповіщена про час та місце слухання через засоби масової інформації, але в судове засідання з невідомих для суду обставин не прибула. Враховуючи наведене, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2007 між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №К2S4GK00260024 щодо надання позичальнику грошові кошти в сумі 98 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.02.2027 (а. с. 14-16). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 27.02.2007, за умовами якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру № 55 загальною площею 43,60 кв.м. житловою площею 23,70 кв.м, яка розташована в буд. АДРЕСА_1. Відповідно до даного договору, вищезгадана квартира належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2007. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки дорівнює 618 625,00 грн. (а .с. 19-21). Згідно з розрахунком заборгованості по договору станом на 25.02.2014 заборгованість відповідача перед позивачем становить 169 573, 95 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом - 117 349,01 доларів США, заборгованість за відсотками - 8 356,44 дол. США, заборгованість по комісії - 1 811,04 дол. США, пені - 42 057,46 дол. США. Загальна суму заборгованості за курсом НБУ еквівалентна 1 531 252,77 грн. (а. с. 5-9). Відповідно до листа-вимоги від 20.01.2014 позивачем було повідомлено відповідача про необхідність в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги повернути суму кредиту, погасити заборгованість, а у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання звільнити займану нею та всіма членами її сім'ї квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 11). Згідно з відомостями довідки з місця проживання форми № 3 від 05.11.2014 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано третю особу - ОСОБА_7 (а. с. 66). Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, а відповідач перестала сплачувати гроші за вищезгаданим кредитним договором, а тому Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Матеріалами справи безспірно доведено порушення відповідачем умов кредитного договору, у зв'язку з чим заборгованість, що утворилася, підлягає стягненню на користь банку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 548 ЦК України виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК Українивстановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 3 іпотечного договору, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, укладеного між Банком та іпотекодавцем.

Пункт 16.7.1 договору передбачає право іпотекодержателя з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Враховуючи, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, вимоги позивача, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак з таким висновком районного суду, колегія суддів погодитись не може.

Так, відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VІІ від 03.06.2014 протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що відповідач зареєстрована за іншою адресою, а саме АДРЕСА_2, тобто має інше місце проживання (а. с. 22).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вищезгаданий Закон на спірні правовідносини не розповсюджується.

Суд першої інстанції вищезгадані обставини не врахував, в зв'язку з чим зробив висновки , які не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України на користь банку підлягають стягненню з відповідача у дольовому порядку судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 3 654 грн.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2S4GK00260024 від 27 лютого 2007 року в розмірі 169 573,95 дол. США, що за курсом 9,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25 лютого 2014 року складає 1 531 252 (один мільйон п'ятсот тридцять одна тисяча двісті п'ятдесят дві) грн. 77 (сімдесят сім) коп. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернутистягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Стягнути з ОСОБА_3на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

М.М.Панченко