Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2274/15-ц
Провадження №: 2/332/863/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.,

при секретарі Чухрай М.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що працювала за сумісництвом на Запорізькому державному підприємстві "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" на посаді прийомоздавача вантажу і багажу з 12.09.2008 р. 02.02.2015 р. її було звільнено з підприємства за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України. Але, остаточний розрахунок по заробітній платі з нею при звільнені проведений не був, заборгованість по заробітній платі за певні періоди з лютого 2010 р. по липень 2014 р. складає 4670,04 грн. Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь вказану суму заборгованості по заробітній платі, а також ? середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, три відсотки річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України. Також, посилаючись на ст. 237-1 КЗпП України позивач просила стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача у звязку із порушення норм трудового законодавства в частині оплати праці ? 2000 грн. Завдана їй моральна шкода полягає у тому, що ОСОБА_3 була вимушена переживати морально-психологічний дискомфорт у звязку з невиплатою заробітної плати, зазнала певних незручностей: вимушена докладати певних зусиль для захисту своїх прав.

Представник позивача у судовому засіданні 09.06.2015 року збільшила заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги та просила стягнути з Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" на користь позивача заборгованість по заробітній платі 4670,04 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції станом на 08.06.2015 року 4164,31 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 1625,40 грн., три відсотки річних 540,88 грн. та у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_3 визнала частково, не заперечувала проти стягнення на користь останньої заборгованості по заробітній платі у розмірі 4670,04 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 1552,71 грн. Посилаючись на вимоги ст. 10 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", представник відповідача заперечувала проти стягнення на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції, мотивуючи тим, що індексація доходів працюючого населення провадиться за основним місцем роботи, а позивач працювала на ЗДП "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" за сумісництвом. Також представник відповідача зазначила, що застосування ст. 625 ЦК України є безпідставним, оскільки спірні правовідносини врегульовані КЗпП України. Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди 2000 грн. у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати, представник відповідача також не визнала, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодного доказу завдання відповідачем моральних страждань ОСОБА_3, не доведений причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та протиправними діями відповідача та вини останнього у заподіяні шкоди позивачу.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 працювала за сумісництвом у Запорізькому державному підприємстві "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" на посаді прийомоздавача вантажу і багажу з 12.09.2008 р. по 02.02.2015 р., звільнена з підприємства за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України (а.с. 5).

При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" за певні періоди з лютого 2010 р. по липень 2014 р. складає 4670,04 грн. (а.с. 6).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Враховуючи викладене, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2010 р. по липень 2014 р. у сумі 4670,04 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тому, в цій частині заявлений позов також підлягає задоволенню, проти чого не заперечує відповідач. Проте, задовольняючи вказані позовні вимоги суд вважає, що відповідач у наведеному ним розрахунку середнього заробітку позивача помилково не враховує її період роботи у січні 2015 р.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі ? Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

При обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу окремі види виплат, визначені розділом ІІІ Порядку, не підлягають урахуванню, зокрема одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо.

У звязку з тим, що позивач у грудні 2014 р. перебувала у щорічній відпустці, тривалістю 24 календарних дні, для обчислення середньої заробітної плати ОСОБА_3 судом береться до уваги заробітна плата останньої за листопад 2014 р. та січень 2015 р.

Кількість робочих днів позивача у листопаді 2014 року становить 10 (а.с. 34), у січні 2015 року становить 9 робочих днів (а.с. 33). Середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 за два повних робочих місяця до звільнення складає: (424 грн. + 347,48 грн.) / (10 р.д. + 9 р.д.) = 40,60 грн.

Оскільки позивач працювала на умовах роботи за сумісництвом, враховуючи форму власності Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР", трудові відносини сторін, в тому числі, врегульовані Постановою КМ України від 3 квітня 1993 р. N 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій». Відповідно до п. 2 вказаної Постанови тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Тому кількість робочих днів у періоді затримки розрахунку після звільнення судом визначена, виходячи з половини місячної норми робочого часу, що відповідає фактичним умовам праці позивача.

Відповідно до відомостей, викладених у листі Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13 загальна кількість робочих днів з 03.02.2015 р. до 09.05.2015 р. складає 86 робочих днів, половина вказаної норми робочого часу за вказаний період складає 43 робочих дня.

Отже, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з позивачем до дня збільшення ОСОБА_3 заявлених позовних вимог 09.06.2015 р. (а.с. 21-23), складає з розрахунку: 40,60 грн. (середньоденна заробітна плата) х 43 (робочих дня) = 1745,80 грн.

Також, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з інфляцією.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст.ст. 33, 34 Закону України "Про оплату праці" заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до преамбули Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Проте, статтею 10 вказаного Закону передбачено, що індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Оскільки позивачем не надано відомостей про рівень доходів за основним місцем роботи, суд не застосовує норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" щодо заробітної плати, нарахованої відповідачем за місцем роботи позивача за сумісництвом.

Водночас, відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати ( грошового забезпечення тощо).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати з урахуванням індексу інфляції підлягають задоволенню шляхом стягнення відповідної компенсація втрати частини заробітної плати з урахуванням сукупного індексу інфляції згідно із Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". При цьому, відповідно до вказаного Закону підлягають врахуванню індекси інфляції за весь період затримки виплати заробітної плати, а не лише за місяці, де інфляція перевищувала 101 %, в тому числі, враховуються і періоди дефляції.

Таким чином, компенсація втрати частини заробітної плати підлягає стягненню з урахуванням сукупного індексу інфляції на час розряду справи, тобто, до травня 2015 р., виходячи з наступного розрахунку.

Індекс інфляції з лютого 2010 р.:

· за 2010 рік (10 місяців, починаючи з березня): 100,9% х 99,7% х 99,4% х 99,6% х 99,8% х 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 105,1 %.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 105,1% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 192,0 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за лютий 2010 р.:

48,41 грн. х 192,0 % ? 48,41 грн. = 44,54 грн.

Індекс інфляції з березня 2010 р.:

· за 2010 рік (9 місяців, починаючи з квітня): 99,7% х 99,4% х 99,6% х 99,8% х 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 104,3 %.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 104,3% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 190,5 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за березень 2010 р.:

482,04 грн. х 190,5 % ? 482,04 грн. = 436,25 грн.

Індекс інфляції з квітня 2010 р.:

· за 2010 рік (8 місяців, починаючи з травня): 99,4% х 99,6% х 99,8% х 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 104,5 %.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 104,5% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 188,3 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за квітень 2010 р.:

344,77 грн. х 188,3 % ? 344,77 грн. = 304,43 грн.

Індекс інфляції з травня 2010 р.:

· за 2010 р. (7 місяців, починаючи з червня): 99,6% х 99,8% х 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 105,2 %.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 105,2% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 192,1 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за травень 2010 р.:

451,26 грн. х 192,1 % ? 451,26 грн. = 415,61 грн.

Індекс інфляції з червня 2010 р.:

· за 2010 рік (6 місяців, починаючи з липня): 99,8% х 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 105,6 %.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 105,6% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% = 192,9 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за червень 2010 р.:

374,66 грн. х 192,9 % ? 374,66 грн. = 348,06 грн.

Індекс інфляції з липня 2010 р.:

· за 2010 рік (5 місяців, починаючи з серпня): 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 105,8%.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 105,8% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 193,2 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за липень 2010 р.:

383,75 грн. х 193,2 % ? 383,75 грн. = 357,65 грн.

Індекс інфляції з серпня 2010 р.:

· за 2010 р. (4 місяці, починаючи з вересня): 102,9% х 100,5% х 100,3% х 100,8% = 104,6 %.;

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 104,6% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 191,1 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за серпень 2010 р.:

373,44 грн. х 191,1 % ? 373,44 грн. = 340,20 грн.

Індекс інфляції з вересня 2010 р.:

· за 2010 рік (3 місяці, починаючи з жовтня): 100,5% х 100,3% х 100,8% = 104,3 %.;

· за 2011 рік = 101,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 104,3% х 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% = 190,5 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за вересень 2010 р.:

468,91 грн. х 190,5 % ? 468,91 грн. = 424,36 грн.

Індекс інфляції з грудня 2010 р.:

· за 2011 рік = 104,6 %;

· за 2012 рік = 99,8 %;

· за 2013 рік = 100 %;

· за 2014 рік = 124,9 %;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 104,6% х 99,8% х 100% х 124,9% х 140,1 % = 182,7 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за грудень 2010 р.:

430,00 грн. х 182,7 % ? 430,00 грн. = 355,61 грн.

Індекс інфляції з травня 2014 р.:

· за 2014 рік (7 місяців, починаючи з червня): 101,0% х 100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х 103,0% = 113,0 %.;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х 102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 113,0 % х 140,1% = 158,3 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за травень 2014 р.:

448,13 грн. х 158,3 % ? 448,13 грн. = 261,26 грн.

Індекс інфляції з червня 2014 р.:

· за 2014 рік (6 місяців, починаючи з липня): 100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х103,0% = 111,9 %.;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х 102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 111,90 % х 140,1% = 156,8 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за червень 2014 р.:

600,55 грн. х 156,8 % ? 600,55 грн. = 341,11 грн.

Індекс інфляції з липня 2014 р.:

· за 2014 рік (6 місяців, починаючи з серпня): 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х103,0% = 111,5%.;

· за 2015 рік (до травня): 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х 102,2 % = 140,1 %

загалом за час затримки: 111,90 % х 140,1% = 156,2 %.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати за липень 2014 р.:

264,12 грн. х 156,2 % ? 264,12 грн. = 148,44 грн.

Загалом сума компенсації втрати частини заробітної плати ОСОБА_3 складає:

44,54 + 436,25 + 304,43 + 415,61 + 348,06 + 357,65 + 340,20 + 424,36 + 355,61 + 261,26 + 341,11 + 148,44 = 3777,52 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості по заробітній платі, то суд не погоджується з доводами позивача про те, що до відповідача слід застосувати відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Тому до трудових відносин між сторонами у справі суд не застосовує цивільне законодавство, в тому числі, ст. 625 ЦК України, а вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми задоволенню не підлягають.

При звернені до суду з позовом позивач просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають частковому задоволенню з огляду на положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями) розмір відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає, що порушенням трудових прав ОСОБА_3, а саме невиплатою заробітної плати, непроведенням розрахунку при звільненні у встановлений законодавством строк, позивач втратила нормальний уклад свого життя і була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з порушення трудових прав щодо несвоєчасної виплати заробітної плати не за роботу за сумісництвом, розміру заборгованості, тривалості порушення прав позивача, обсягу страждань, яких вона зазнала, характеру немайнових втрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 400 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача при поданні позову було звільнено від сплати судового збору.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч. 2 ст. 88 ЦПК України).

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 36 Постанови № 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", вимога пропорційності судових витрат при частковому задоволені позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

У звязку з обєднанням в позовній заяві ОСОБА_3 позовних вимог як майнового, так і немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме, з позовних вимог немайнового характеру 243,60/2000 х 400 = 48,72 грн., з позовних вимог майнового характеру 243,60/11000,63 х 10193 = 225,72 грн., що загалом складає 274,44 грн.

Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме - судовий збір у сумі 274,44 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР", на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з лютого 2010 р. по липень 2014 р. 4670,04 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції - 3777,52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі ? 1745,80 грн., у відшкодування моральної шкоди ? 400 грн., а всього стягнути 10593 (десять тисяч пятсот девяносто три) грн. 36 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів, що підлягають утриманню відповідно до закону.

Стягнути з Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" судовий збір на користь держави у розмірі 274 (двісті сімдесят чотири) грн. 44 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 ? відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 25.06.2015 р. Повний текст рішення виготовлено 30.06.2015 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л.Шалпегіна