Провадження № 22-ц/779/1063/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в вересні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з даним позовом, мотивуючи його тим, що 16.10.2007 року з ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 14 400 доларів США строком до 16.10.2017 року. 25.12.2009 року ОСОБА_4., ОСОБА_2 та банк уклали додаткову угоду № 1 щодо зміни позичальника за кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25.12.2009 року з ОСОБА_3 укладено договір поруки № 241581. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість на загальну суму 9 822,21 доларів США, що становить 131 278,09 грн, яку просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2015 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 25.12.2009 року в сумі 131 278,09 грн; вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» посилається на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що банк у позовній заяві просив стягнути заборгованість по кредиту, процентів за користування кредитом в загальному розмірі 9 822,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.08.2014 року становить 131 278,09 грн. Суд не врахував, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором. Суд не стягнув грошову суму у іноземній валюті, хоча банк мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, а в мотивувальній частині наведені розрахунки заборгованості в іноземній валюті. Тому просить оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру заборгованості у національній валюті України та стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 9822,21 долари США; в решті рішення залишити без змін.

В засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 14 400 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути вказані кошти до 16.10.2017 року. 25.12.2009 року ОСОБА_4., ОСОБА_2 та банк уклали додаткову угоду № 1 щодо зміни позичальника за кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25.12.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 241581. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 131 278,09 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. ОСОБА_2, уклавши вказаний кредитний договір, не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, хоча взяв на себе зобов'язання виконувати їх вчасно, відповідно до графіку погашення заборгованості. ОСОБА_3, уклавши договір поруки, відповідає перед кредитором як солідарний боржник.

Висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 суми заборгованості є правильним. Однак, із висновком суду про стягнення суми боргу в національній валюті України погодитись не можна.

Відповідно до статей 1049, 1050, 2054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в розмірі 14 400 доларів США строком до 16.10.2017 року. 25.12.2009 року ОСОБА_4., ОСОБА_2 та банк уклали договір № 0 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.10.2007 року та додаткову угоду № 1 щодо зміни позичальника за кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 25.12.2009 року з ОСОБА_3 укладено договір поруки № 241581.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ПАТ «УкрСиббанк» просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на загальну суму 9 822,21 доларів США, що становить 131 278,09 грн.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Частинами 1, 2 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Таким чином, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Тому при розгляді спору про надання кредиту в іноземній валюті треба враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в доларах США обґрунтовані тим, що кредит позичальнику був наданий в доларах США, банк має відповідні документи на право здійснення банківських операцій в іноземній валюті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30. 03. 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, суд в резолютивній частині рішенні зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

За таких обставин, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості у національній валюті України з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

В решті оскаржуване рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2015 року в частині визначення розміру заборгованості у національній валюті України змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.10.2007 року в розмірі 9 822,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.08.2014 року становило 131 278,09 грн.

В решті заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.