У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Гвоздика П.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 11 листопада 2011 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син

ОСОБА_6. З листопада 2012 року сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач життям сина не цікавиться, у його вихованні участі не приймає.

У м. Красноярську Російської Федерації проживають її бабуся, дід та рідний брат і позивачка у період з квітня по жовтень 2015 року має намір разом з сином відвідати своїх рідних, відпочити та оздоровити сина.

Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України за кордон до Росії малолітньої дитини по жовтень 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого

2015 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2014 року скасовано, позов задоволено частково. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення у період з 01 червня 2015 року по 01 липня 2015 року дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4, зобов'язавши її повернути дитину в Україну після терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що з 11 листопада 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (a. c. 6, 7).

З листопада 2012 року сторони проживають окремо, їх дитина з народження проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач життям сина не цікавиться, у вихованні сина участі не приймає.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та

п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила № 57) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли

16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батько дитини відмовляється давати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд, а тому вказане суперечить інтересам дитини, яка позбавлена вказаних можливостей.

Отже, виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі й рішення суду.

Малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, однак відповідач не позбавлений можливості займатися вихованням дитини, його оздоровленням та розвитком.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання ОСОБА_4 дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_6 за кордон до Росії без згоди батька ОСОБА_5 в її супроводі відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню його здоров'я та розвитку. Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, спілкування з рідними, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П., Гвоздик П.О.