РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/4007/15ц

№ 2/521/2930/15

25 червня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі

головуючого судді Тополевої Ю.В.

за участю секретаря Борисової Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № OD47AU07100005 від 12 грудня 2006 року у розмірі 32500,98 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.12.2014 року складає 512540,45 грн. та судові витрати у розмірі 3654 грн. Позов обґрунтований такими обставинами.

Відповідно до укладеного договору № OD47AU07100005 від 12 грудня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11256 доларів США на термін до 12.12.2013 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 зобовязання за договором належним чином не виконала. Станом на 25.12.2014 р. відповідач ОСОБА_1 має заборгованість 32500,98 доларів США, яка складається з наступного:-9139,09 дол. США заборгованість за кредитом; -8579,81 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 567,36 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 14214,72 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачами укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 виступила поручителем по зобовязанням ОСОБА_1 перед позивачем. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив відповідачам письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором, однак вказана вимога залишена без задоволення.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Представник відповідачів в судове засідання не зявилась, просила розглянути справу у її відсутність, разом із цим подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що відповідно до п. 1.3. Кредитного договору в якості забезпечення виконання зобовязань за договором виступає договір застави автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та порука ОСОБА_2 12 грудня 2009 року співробітником Приватбанку та ОСОБА_1 було складено акт приймання автомобіля позичальника, за яким позичальником передано Банку автомобіль, який виступає предметом застави на реалізацію за ринковою ціною та з метою подальшого погашення кредиту за рахунок отриманих коштів від продажу, а тому, на думку представника відповідача ОСОБА_1, позичальник погасила заборгованість перед Банком за рахунок переданого майна. Крім того, представник відповідачів зазначає, що строк позовної давності зі стягнення відсотків по кредиту минув ще в 2012 році.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Як встановлено в судовому засіданні, 12 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, було укладено кредитний договір № OD47AU07100005.

Відповідно до договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти на строк 12.12.2006 р. по 12.12.2013 р. включно у вигляді кредитної лінії в розмірі 17593 доларів США, з умовами оплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1 % у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,14% від суми наданого кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 24 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) у сумі 215,46 дол. США для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії.

12 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0005/Р, відповідно до якого ОСОБА_2 виступила поручителем перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 зобовязань по Кредитному договору № OD47AU07100005 від 12 грудня 2007 року.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, які склались між сторонами, суд вважає, що, так як відносини склалися в звязку із невиконанням зобовязань по Кредитному договору, спірні правовідносини регулюються Розділом І Книги пятої та Главою 52 ЦК України.

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань по даному договору виступає договір застави автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та порука ОСОБА_2.

29 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та співробітником служби безпеки Приватбанку ОСОБА_3 складено акт приймання автомобіля позичальника ОСОБА_1 DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходився в заставі, відповідно до Кредитного договору № OD47AU07100005 від 12 грудня 2007 року. Відповідно до вказаного акту ОСОБА_1 передала автомобіль та поручила Приватбанку передати його на реалізацію за ринковою вартістю та направити виручені кошти на погашення заборгованості.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, станом на 29 грудня 2009 року, тобто на момент передачі відповідачем автомобіля для реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості, становила:

810,06 дол. США заборгованість за кредитом;

699,24 дол. США заборгованість за відсотками;

110,32 дол. США заборгованість з комісії;

102,50 дол. США заборгованість з пені.

Як вбачається із акту приймання-здачі Т/З від 15 грудня 2006 року загальна вартість автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 56843 грн.

Таким чином, вартість автомобіля, який є предметом застави значно перевищує суму заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 перед позивачем, що повною мірою могло б задовольнити вимоги позивача в ході реалізації цього майна.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною другою статті 589 ЦК України передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів жодним належним доказом те, що він не одержав задоволення з вартості заставленого майна, а саме, автомобіля DAEWOO LANOS TF69Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було передано ОСОБА_1 представнику Приватбанку для подальшої реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості 29 грудня 2009 року.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» необґрунтовані, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 549, 572, 574, 589, 629 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева