Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/942/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Мурашка С.І.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міськради, про позбавлення батьківських прав, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міськради, про скасування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та призначення зустрічей з дитиною, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міськради, про позбавлення батьківських прав.

Зазначала, що 07 червня 2011 року укладено шлюб з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2013 року шлюб між ними розірвано. За рішенням суду ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання дитини та частково і на її утримання.

З моменту розірвання шлюбу і по теперішній час відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує медичного догляду. Тому і просила позбавити його батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міськради, про скасування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та призначення зустрічей з дитиною.

Зазначав, що 20 жовтня 2014 року службою у справах дітей виконавчого комітету Знам'янської міської ради підготовлено висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно дитини. Як на підставу доцільності позбавлення його батьківських прав, як ОСОБА_2 так і у висновку посилаються на відсутність власного житла, проживання в будинку батьків, відсутність постійного заробітку, не підтримання матеріально сім'ї, не прийняття його участі в процесі виховання дитини та наявність заборгованості по аліментам. Не взято до уваги, що відповідачка перешкоджає йому у зустрічах з дитиною, надання ним матеріальної допомоги синові, поставлено у провину наявність заборгованості по аліментам, посилання на інформацію відділу освіти про діагностичне обстеження дитини, яким рекомендовано обмежити спілкування, не взято до уваги те, що до нього ніколи не застосовувались заходи впливу, відсутність постійного заробітку, характеризуючи дані. Просить визнати незаконним та скасувати висновок про доцільність позбавлення прав стосовно дитини та встановити порядок спілкування дитини з батьком:

- з 18.00 години у п»ятницю по 20.00 годину та у неділю з ночівлею 2 рази на місяць (через тиждень);

- 1 раз на тиждень по буднім дням з 17.00 до 21.00 години, в тому числі для відвідування громадських заходів;

- 1 раз в рік від 10 до 20 днів з правом виїзду з дитиною на відпочинок до моря чи інші місця з метою оздоровлення дитини;

- на свято Нового року - по парним календарним рокам;

- на день народження сина з 10.00 до 21.00 години - по парним календарним рокам;

- на день народження батька та бабусі (матері батька) - з 10.00 до 21.00 години;

- на 9 травня, Різдво Христове, Великдень- протягом 4 годин на день;

- безперешкодне відвідування сина у зручний для батька час по місцю його (сина) проживання, лікування чи навчання.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Ухвалою суду першої інстанції від 13 лютого 2015 року виправлено описку в тексті вступної та резолютивної частини рішення.

Суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків по відношенню до малолітнього сина, відмовивши у задоволенні первісного позову. За необґрунтованістю та безпідставністю відмовлено у задоволенні зустрічних вимог про скасування висновку про доцільність позбавлення прав. Вважаючи, що порушено порядок вирішення питання про визначення порядку спілкування з дитиною, оскільки на час розгляду справи жодна із сторін з відповідною заявою до органу опіки та піклування не зверталася, суд першої інстанції виходив з того, що дану вимогу заявлено передчасно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення її позовних вимог. Зазначається, зокрема, що суд необґрунтовано не взяв до уваги висновок виконавчого комітету Знам»янської міської ради від 20 жовтня 2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, який веде антисоціальний спосіб життя, притягувався до кримінальної відповідальності, при спілкуванні із малолітнім сином знаходився у нетверезому стані.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову з ухваленням нового рішення в цій частині із задоволенням всіх вимог. Зазначається, зокрема, що суд неправомірно дійшов висновку про відмову у визначенні порядку спілкування з дитиною, оскільки він не позбавлений звернутися до суду, минуючи відповідні органи місцевого самоврядування, а також не скасував висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав.

В засіданні апеляційного суду сторони та їх представники підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг та заперечували проти доводів апеляційних скарг іншої сторони.

Прокурор відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Кіровоградської області Топонар Н.С. просив відхилити апеляційну скаргу позивача, оскільки рішення суду в частині вирішення первісного позову є законним, обґрунтованим, а доводи щодо ухилення батька від виконання батьківських обов»язків у розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК не знайшли свого підтвердження. В частині вирішення зустрічного позову підтримав висновок органу опіки та піклування від 12 червня 2015 року та просив визначити запропонований порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з сином, відхиливши апеляційну скаргу в частині вимог щодо скасування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. як необґрунтованих.

Третя особа належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання представник не з»явився, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням цього ж суду від 20 червня 2013 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого рішенням зазначеного суду від 13 червня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 1/6 частину заробітку на утримання позивача (а.с.8-11).

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони ( ст. 60 ЦПК України ).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд належним чином з'ясував обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст.т.212-214 ЦПК України, роз'ясненням наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України та правильно зазначив в рішенні про те, що позивачем не надано належних доказів, які б переконливо свідчили про дійсне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина, тобто свідоме, винне ухилення його від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина, у чому полягає його винна поведінка.

При цьому суд обґрунтовано не прийняв як належний доказ позбавлення батьківських прав висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Знам»янської міської ради від 20 жовтня 2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки цей висновок є недостатньо мотивованим, суперечить інтересам дитини, а до того ж не враховано думку відповідача з цього питання, який щодо позбавлення його батьківських прав заперечує (а.с.99).

Як свідчать матеріали справи, комісія не з'ясовувала ставлення батька до сина, наявність інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції відповідач, він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, доля сина йому не байдужа. Пояснив, що бажає спілкуватись з сином, однак позивач перешкоджає йому у зустрічах з дитиною, про усунення перешкод у спілкуванні з сином він звертався з заявою до служби у справах дітей. Маючи заборгованість по аліментам, він сплачує певні грошові суми на утримання дитини при наявності коштів.

У матеріалах справи наявний розрахунок державного виконавця щодо заборгованості відповідача по аліментах та їх часткова сплата (а.с.58, 178,179).

Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.164 СК України наявність заборгованості по аліментах при відсутності доказів про ухилення відповідача від їх сплати не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.

Правильним є висновок суду про те, що окреме проживання батька та дитини, відсутність власного житла не дає можливості встановити характер стосунків, що склалися між батьком та дитиною, та зробити висновок про те, що відповідач дійсно взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків.

Обгрунтованим є висновок суду про наявність у відповідача бажання виконувати свої батьківські обов'язки, що узгоджується з інтересами дитини.

Суд ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишенню без змін.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги позивача, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Посилання позивача та її представника на акти діагностичного обстеження, які є рекомендаційними, цих висновків не спростовують. Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Крім того, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні зустрічного позову про скасування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, як безпідставного і необґрунтованого.

Доводи скарги позивача за зустрічним позовом в цій частині не є істотними і висновків суду не спростовують.

В той же час колегія суддів не може погодитися з вирішенням зустрічного позову про визначення порядку спілкування з дитиною.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду в частині вирішення зустрічного позову про визначення порядку спілкування з дитиною зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що дану вимогу заявлено передчасно, оскільки жодна із сторін з відповідною заявою щодо визначення порядку та способу прийняття участі батька у вихованні дитини до органу опіки та піклування не зверталася.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стаття 159 СК України, якою обґрунтовував зустрічні вимоги ОСОБА_3, дещо змінила текст ст. 65 КпШС і, зокрема, якщо за раніше чинною статтею 65 КпШС батько, який не проживає з дитиною, мав право звернутися до суду з питань спілкування з дитиною після розгляду справи органами опіки та піклування, в разі невиконання другим батьком прийнятого цим органом рішення, то тепер це не обов'язково.

Звернення до суду заінтересованої особи може мати місце як до звернення до органу опіки та піклування, так і після такого звернення.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ч. 6 ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування є рекомендаційним.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції такий висновок не витребував. Згідно висновку виконкому Знам»янської міської ради від 12 червня 2015 року, наданого на вимогу суду апеляційної інстанції, запропоновані наступні дні та години побачення і спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4: двічі на місяць у вільний від роботи час за таким графіком: з 17 до 19 години у п»ятницю та неділю за попередньою домовленістю з матір»ю, в її присутності, враховуючи вік та емоційний стан дитини, відсутність зв»язку між ними (а.с.77).

Врахувавши вік та емоційний стан дитини, обґрунтовано обумовлено побачення батька з сином присутністю матері.

Особисті неприязні відносини, які склалися між сторонами по справі, не можуть бути перешкодою для реалізації прав позивача і дитини на батьківське виховання і спілкування, так як зміст цих зустрічей полягає не у спілкуванні сторін по справі безпосередньо між собою, а у спілкуванні батька з сином і обумовлені присутністю матері лише в інтересах самої дитини.

Тому не грунтуються на законі та не є істотними доводи відповідача за зустрічним позовом та її представника щодо неможливості таких зустрічей, як і посилання на діагностичні обстеження щодо обмеження спілкування, які є рекомендаційними (а.с.100, 181).

Погоджуючись з зазначеним висновком, ОСОБА_3 зазначав про необхідність проведення таких зустрічей лише на дитячому майданчику, біля будинку в якому проживає дитина, тощо. Однак такі доводи є безпідставними, адже не враховують фактори сезонності, погодних умов, що може привести до неможливості виконання рішення суду.

Оскільки висновком не визначено місце проведення зустрічей, колегія суддів вважає можливим обумовити такі зустрічі за місцем проживання позивача або відповідача за їх домовленістю.

Відповідно до ст.159 СК України, положення ст.3 Конвенції про права дитини, колегія суддів вважає, що надання можливості ОСОБА_3 спілкуватися з сином двічі на місяць у вільний від роботи час з 17 до 19 години у п»ятницю та неділю за попередньою домовленістю з матір»ю ОСОБА_2, в її присутності, за місцем проживання ОСОБА_3 або ОСОБА_2, за їх домовленістю, відповідає обставинам справи, передусім інтересам дитини.

Доводи ОСОБА_2 та її представника цих висновків не спростовують.

Враховуючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду в частині вирішення зустрічного позову щодо визначення порядку спілкування з дитиною підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення зустрічних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року в частині вирішення зустрічного позову про визначення порядку спілкування з дитиною скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міськради про визначення порядку спілкування з дитиною задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_3 способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: двічі на місяць у вільний від роботи час за таким графіком: з 17 до 19 години у п»ятницю та неділю за попередньою домовленістю з матір»ю ОСОБА_2, в її присутності, за місцем проживання ОСОБА_2 або ОСОБА_3 за їх домовленістю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: