АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1726/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, -

в с т а н о в и л а :

У травня 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку.

Свій позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік ОСОБА_8, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 01 травня 2014 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть №10, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане виконкомом Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 01 травня 2014 року.

На час смерті ОСОБА_8 залишилися вона та двоє його дітей - ОСОБА_6, ОСОБА_9

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина. До складу спадщини входить житловий будинок по АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також дві земельні ділянки, одна з яких була передана спадкодавцю в порядку безоплатної приватизації, інша - в порядку розпаювання земель колективної власності КСП.

Вона на час смерті чоловіка проживала разом з ним, тому прийняла спадщину після його смерті шляхом постійного проживання, крім того, протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Петраченка О.В. із заявою про прийняття спадщини.

Наприкінці 2014 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на майно. Як з'ясувалося, із заявою про прийняття спадщини звернулася також ОСОБА_6, а ОСОБА_9 відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_6

Вона звернулася до відповідача з проханням поділити майно відповідно до чинного законодавства, проте остання відмовилась. У цей час нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину лише на 1/3 частку житлового будинку та 1/3 частку земельної ділянки, яка була виділена для товарного с/г виробництва, тоді як вона має успадкувати 2/3 частки всього майна, в тому числі 1/3 частки, від якої відмовився на її користь ОСОБА_9

Вважає, що поділ майна, яке залишилося після смерті її чоловіка, проведений неправильно, при цьому були порушені її права як співвласника житлового будинку, а тому свідоцтво про право на спадщину має бути визнане недійсним, скасована реєстрація права власності на 1/3 частку житлового будинку та визнано за нею право власності на іншу частку у спірному майні, оскільки свідоцтво про право власності на будинок видане у 2006 році на ім'я ОСОБА_8 виконавчим комітетом Степанівської сільської ради.

Зазначала, що вона мала отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку як його співвласник. Інша частина житлового будинку є спадковим майном і підлягає поділу між спадкоємцями. У зв'язку з цим кожен зі спадкоємців має право на отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку.

З огляду на зазначене, вона має право на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, також має право на 2/3 частки земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок та господарські будівлі. Таким чином, враховуючи те, що вона прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем і є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями, має право на 2/3 частини житлового будинку.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 грудня 2014 року за НОМЕР_2, видане приватним нотаріусом Петраченко О.В. на ім'я ОСОБА_6 на 2/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, розміщеними за адресою: АДРЕСА_1

Скасувати реєстрацію на ім'я ОСОБА_6 права власності на 2/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, розміщеними за адресою: АДРЕСА_1

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2014 року за НОМЕР_3, видане приватним нотаріусом Петраченко О.В. на ім'я ОСОБА_7 на 1/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, розміщеними за адресою: АДРЕСА_1

Скасувати реєстрацію на ім'я ОСОБА_7 права власності на 1/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, розміщеними за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, розміщеними за адресою: АДРЕСА_1 житловий будинок (А-1,а), погріб (Б), літня кухня (В), сарай (Д), убиральня (Ж), колодязь (І), огорожа (1), огорожа (2), сарай (Г).

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2014 року №995, видане приватним нотаріусом Петраченко О.В. на ім'я ОСОБА_7 на 1/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1.

Скасувано держану реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 1/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 грудня 2014 року НОМЕР_2, видане приватним нотаріусом Петрачнко О.В. на ім'я ОСОБА_6 на 2/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано держану реєстрацію права власності ОСОБА_6 на 2/3 частки житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржила рішення в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення суду є необ'єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства.

Просила рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 став власником будинку перебуваючи в шлюбі з позивачкою, тому позивачка набула право спільної сумісної власності на спірний будинок, як дружина свого чоловіка. Відтак, до складу спадщини ОСОБА_8 входить не весь спірний будинок, а його частина, що належала спадкодавцю по закону, а саме 1/2 його частини.

З такими висновками колегія суду погодитись не може.

За загальними положеннями спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1217, 1218 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини(ч.1 ст. 1222 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, виданого Виконкомом Степанівської сільської ради Драбівського району Черкаської області 01 травня 2014 року, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_8 з 22 серпня 1981 року (а.с.8).

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є дітьми померлого ОСОБА_8, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу(а.с.41,44).

З копії спадкової справи № 94/20 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до приватного нотаріуса Петраченко О.В. з заявами про прийняття спадщини 18 червня 2014 року та 14 жовтня 2014 року відповідно, а син померлого ОСОБА_9 14 жовтня 2014 року з заявою про відмову у прийняття спадщини на користь сестри ОСОБА_6.(а.с.28,30, 39,42).

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 його дружина ОСОБА_7 успадковує 1/3 частину спадкового майна - будинку, що розташований в с. Степанівка Драбівського району Черкаської області(копія свідоцтва від 30 жовтня 2014 року НОМЕР_3), а його дочка - ОСОБА_6 - 2/3 частини спадкового майна, у тому числі з урахуванням 1/3 частини, від якої відмовився на її користь син спадкодавця ОСОБА_9 (копія свідоцтва від 02 грудня 2014 року НОМЕР_2)(а.с.49,61).

Згідно даних технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 який виготовлений 08 квітня 2015 року, житловий будинок А-1 побудований 1973 році, погріб з шийкою Б -1970 року, прибудова а, ганок - 1973 року, літня кухня В, сарай Г - 1974 року, сарай Д - 1975 року, жомова яма З, навіс (тимчасовий)И, баня (тимчасова)Л, сарай (тимчасовий) К, сарай (тимчасовий) М- до 1984 року, убиральня Ж - 1998 року, прибудова в - 2010 року, огорожа №1, ворота №2, хвіртка №3 - 2002 року, огорожа №4 - 2004 року (а.с.12-14).

З довідки виконавчого комітету Степанівської сільської ради № 155 від 22 травня 2015 року, виданої на підставі погосподарської книги №5 з 1971 року по 1982 рік вбачається, що ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, голова двору, ОСОБА_8 син голови двору, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 онуки голови двору, а ОСОБА_7 дружина сина голови двору. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з 1972 року по 1982 рік проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_1

За даними погосподарської книги № 5, особовий рахунок НОМЕР_4 за 1974-1976 роки в розділі ІІ зазначено майно: житловий будинок 1972 року будівництва, сарай 1928 року, саж -1950 року.

За даними погосподарської книги №5, особовий рахунок НОМЕР_4 за 1977-1979 роки в розділі ІІ зазначено майно: житловий будинок 1972 року будівництва, сарай 1976 року, сарай 1928 року, саж - 1950 року (а.с.65-66).

З Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 вбачається, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Абзац 2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, (яка діяла на час будівництва житлового будинку) визначав, що не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Дана інструкція передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"(чинному на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Згідно п. 1.7. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5(чинному на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт.

Пунктом 2.1., 2.2 вищевказаного положення встановлено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), зокрема Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Згідно копії свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_5 від 28 вересня 2006 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Степанівської сільської ради ОСОБА_8 є власником спірного будинку(а.с.46).

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 жовтня 2006 року НОМЕР_6 вбачається, що реєстрація прав власності на спірний будинок була здійснена Драбівським виробничим підрозділом ЧООБТІ 29 вересня 2006 року, саме з цього часу, згідно вищевказаного закону ОСОБА_8 став власником будинку(а.с.47).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_8 після матері вступив у володіння і користування спірним житловим будинком на праві сина голови двору, фактично успадкувавши майно, після чого, на підставі даних погосподарсьої книги, зареєстрував за собою право власності.

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно Рішення Конституційного Суду України у справі N 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця (статті 1218, 1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов'язків, нерозривно пов'язаних з особою спадкодавця.

З наведених положень випливає, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Тобто, до спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте особою в порядку спадкування.

Щодо посилань ОСОБА_7 на те, що оскільки право власності зареєстроване за її чоловіком 28 вересня 2006 року, тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, то колегія суддів уважає їх необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу, з 22 серпня 1981 року по 14 квітня 2014 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спільно побудували лише жомову яму З та тимчасові будівлі 1984 року, убиральню Ж - 1998 року, прибудову в - 2010 року, огорожу №1, ворота №2, хвіртку №3 - 2002 року, огорожу №4 - 2004 року (а.с.12-14), тоді як будинок з основними спорудами побудований до 1981 року.

Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність»(чинному на момент виникнення спірних правовідносин), право власності на майно, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що приватний нотаріус Петраченко О.В. правомірно визначив, що спадкуванню підлягає все майно ОСОБА_8 та видав відповідні свідоцтва сторонам.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4)порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Враховуючи наведене, судова колегія уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та вважає за необхідне ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307,309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :