Справа № 640/3856/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чередник В.Є.

при секретарі Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк», треті особи Державна реєстраційна служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аквілон» про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк», треті особи Державна реєстраційна служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аквілон» про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

При цьому позивач посилався на те, що 14 червня 2010 року між ПАТ «Регіон-Банк» та ТОВ «Торговий будинок «Аквілон» був укладений Договір кредиту № 06-1-05-59, на забезпечення виконання зобов`язань по якому між ПАТ «Регіон-Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) був укладений того ж дня Договір іпотеки № 06-1-05-59/з1.

Згідно п. 1.2. вказаного ОСОБА_2 іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14 червня 2010 року предметом іпотеки є: п`ятикімнатна квартира № 4, загальною площею 392, 7 кв. м, житловою площею 106, 3 кв. м., яка розташована за адресою: Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», буд. № 4, яка належить на праві приватної власності Іпотекодавцю на підставі Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.10.2007 року по справі № 2-8290/2007р.

На підставі укладеного ОСОБА_2 іпотеки 10 лютого 2014 року було постановлено Рішення правління АТ «Регіон-банк» про набуття права власності на предмет іпотеки.

Зокрема, відповідно до Протоколу № 21 засідання правління АТ «Регіон-банк» від 10 лютого 2014 року рішення було постановлено про наступне: з метою погашення кредитної заборгованості Позичальника за кредитним договором № 06-1-05-59 від 14 червня 2010 року використати право Банку, яке передбачено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», розділом 4 договору іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14 червня 2010 року, що забезпечує кредитні зобовязання Позичальника, а саме: застереження про задоволення вимог іпотекодержателя - шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - п`ятикімнатну квартиру № 4, загальною площею 392,7 кв. м, житловою площею 106, 3 кв. м., яка розташована за адресою: Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», буд. № 4, адресу змінено згідно рішення Харківської міської ради № 480 від 24.07.2013р. на АДРЕСА_1, з метою продажу.

На підставі прийнятого рішення Державною реєстраційною службою України було проведено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Регіон-Банк».

Окрім того, позивач посилався на Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2013 року, яким Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було скасовано.

На думку позивача, з моменту скасування Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова Апеляційним судом м. Харкова, він вже не був власником вищезазначеної квартири, тому в момент постановлення Рішення загальних зборів ПАТ «Регіон-банк» не мав можливості відчужувати майно Іпотекодавцю, оскільки предмет іпотеки не був його власністю.

Також у своїй позовній заяві позивач зазначав про недотримання відповідно до чинного законодавства під час прийняття рішення загальних зборів умов оцінки предмету іпотеки, а також про наявність Рішення Апеляційного суду Харківської області від 27.11.2013 року, яким в задоволенні позовної заяви ПАТ «Регіон-банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено з тих підстав, що не був визначений власник квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Регіон-банк» ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, проти позовних вимог заперечувала, вважаючи, що позовні вимоги є безпідставними, надуманими та такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, а також з інших підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник третьої особи ТОВ «Торговий будинок «Аквілон» до суду не з`явився, про день слухання справи сповіщений у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України до суду не з`явився, надав письмові заперечення, в яких обґрунтував невідповідність закону заявлених позовних вимог та просив прийняти вказані заперечення до розгляду, розглянути клопотання щодо закриття провадження в частині вимог до Укрдержреєстру, а у разі незадоволення клопотання, відмовити позивачу в частині зобов`язання Укрдержреєстру скасувати право власності за відповідачем, відносно іншої позовної вимоги вирішити справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права за відсутності представника Укрдержреєстру.

Суд, вислухавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РЕГІОН-БАНК» (код Банк) та ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «АКВІЛОН» (Позичальник) 14 червня 2010 року був укладений Договір кредиту № 06-1-05-59, відповідно до умов якого (зі змінами) Позичальнику був наданий кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 1 025 000, 00 грн. (один мільйон двадцять п`ять тисяч гривень нуль копійок) строком користування кредитними коштами по 31.05.2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за ОСОБА_2 кредиту № 06-1-05-59 від 14 червня 2010 року була передана в іпотеку ОСОБА_1 п`ятикімнатна квартира № 4 (чотири), загальною площею 392, 7 кв. м, житловою площею 106, 3 кв. м., яка розташована за адресою: Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», буд. № 4, згідно ОСОБА_2 іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14.06.2010 р., посвідченого ОСОБА_5 ПН ХМНО за реєстровим № 484.

Адресу вказаного об`єкта нерухомості було змінено Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради «Про зміну та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова» № 480 від 24.07.2013 року на АДРЕСА_2.

Умовами укладеного між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_2 іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14.06.2010 р. передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або безпосередньо на підставі ОСОБА_2 іпотеки (п. 4.2. ОСОБА_2).

Отже, Сторони ОСОБА_2 іпотеки визначили вказані способи звернення стягнення на предмет іпотеки як окремі та незалежні один від одного. Вказані положення містяться і в Законі України «Про іпотеку», відповідно до ч. 3 ст. 33 якого передбачено: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

У ОСОБА_2 іпотеки міститься положення, відповідно до якого Сторони передбачили можливість вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п. 3.2.5.).

При цьому, суд приймає до уваги, що розділ 4 ОСОБА_2 іпотеки містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, передбачене Законом України «Про іпотеку», яким встановлене право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього ОСОБА_2, у тому числі і шляхом прийняття від Іпотекодавця права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Вказане свідчить про домовленість Сторін при укладенні ОСОБА_2 іпотеки про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки як на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса так і згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» передбачає умови, за наявності яких об`єкт нерухомого майна може виступати предметом іпотеки. До таких умов відносяться наступні: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

З аналізу наданих сторонами до матеріалів справи доказів, суд встановив наявність усіх необхідних та визначених законодавством умов для передачі вищезазначеної квартири в іпотеку.

Зокрема, наявність зареєстрованого права власності позивача при передачі квартири в іпотеку підтверджується наявністю виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 15.01.2008 року ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно 17368716, реєстраційний номер 5318158, а також ОСОБА_5 з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26365223 від 09.06.2010 р., реєстраційний номер № 5318158, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» для укладення ОСОБА_2 іпотеки, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проаналізувавши посилання позивача на наявність Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15.10.2013 року та дослідивши додані позивачем до матеріалів справи документи, суд зазначає наступне.

ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачається, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-VI).

Відповідно до Ухвали ВИЩОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ УКРАЇНИ у своїй від 06.11.2014 року по Справі N К/800/38066/14 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (ч. 1 ст. 19).

Матеріали справи містять копію ОСОБА_6 служби Харківського міського управління юстиції від 16.12.2013 року за № 3972/0402-12/0402/1921, інформація з якого підтверджує відсутність факту проведення державної реєстрації припинення права власності позивача на п`ятикімнатну квартиру № 4 за адресою: Харківська обл., Харківський район, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», буд. № 4 (адресу змінено на: АДРЕСА_2).

Доводи позивача щодо відсутності у нього права власності на предмет іпотеки на момент звернення стягнення на нього відповідачем не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовувались наявними у справі доказами, а також не відповідали вимогам закону, оскільки відповідно до цивільного законодавства України право власності на нерухоме майно припиняється з моменту державної реєстрації такого припинення, але у даному випадку державної реєстрації припинення права власності позивача до моменту звернення стягнення на нерухоме майно, яке виступало предметом іпотеки по ОСОБА_2 іпотеки № 06-1-05-59/з1 від 14.06.2010 р., посвідченого ОСОБА_5 ПН ХМНО за реєстровим № 484 (зі змінами), не відбулося.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що для прийняття відповідачем Рішення від 10.02.2014 року у нього були всі законні на те підстави.

Таким чином, суд вважає доводи позивача про незаконність Рішення Баку у формі Протоколу № 21 засідання правління АТ «Регіон-банк» від 10.02.2014 року щодо набуття Банком, як Іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки необґрунтованими, такими, що суперечать обставинам справи та наявним доказам, встановленим правовідносинам сторін та вимогам закону.

Доводи позивача про відсутність оцінки предмета іпотеки у процедурі звернення стягнення на предмет іпотеки були спростовані у ході розгляду справи та дослідженні доказів, наданих до матеріалів справи.

Діюче законодавство не встановлює необхідність зазначення в умовах Рішень органів управління Банків або акціонерних товариств незалежної оцінки експерта щодо визначення оціночної вартості предмета іпотеки.

Крім того, суд вважає, що вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається в позовній заяві позивач, та відповідно до якої передбачено, що Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки за вартістю визначеною на момент такого набуття (встановлюється на підставі оцінки, яка здійснюється суб`єктом оціночної діяльності) були повністю дотримані відповідачем.

Вказане підтверджується положеннями Протоколу № 21 засідання правління АТ «Регіон-Банк» від 10.02.2014 року, а саме: п. 3 постановляючої частини Іпотекодержатель набув у власність предмет іпотеки за ринковою вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності та наявними у матеріалах справи Звіту та Актуалізації звіту про оцінку майна.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, в ході судового розгляду представником позивача не доведено обставин щодо незаконності прийнятого 10.02.2014 року Рішення Банку у формі Протоколу № 21 засідання правління АТ «Регіон-банк» від 10.02.2014 року щодо набуття Банком, як Іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки, а також суду не було надано жодних достовірних доказів, що підтверджували позовні вимоги та свідчили б про порушення відповідачем прав позивача, що є підставою для відмови у позові.

На підставі вищезазначеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають з встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, оскільки вважає, що у відповідача було право на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань перед ним позичальником, яке він реалізував належним чином та у повній відповідності до діючого законодавства України, а оскаржуване Рішення Банку також було прийнято з додержанням вимог закону, що свідчить про відсутність порушеного права та правових підстав для задоволення висунути позивачем вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 182 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк», треті особи Державна реєстраційна служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Аквілон» про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Київського районного суду м. Харкова апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -