Справа № 192/814/14
Провадження № 2/192/13/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2015 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.,
при секретарі - Короті Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання за ним права власності на автомобіль.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 червня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2, власником автомобіля, був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля "Опель Фронтера", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до умов якого він як покупець передав відповідачеві 41 000 гривень за купівлю вказаного автомобіля, які були сплачені згідно квитанцій на користь Приватбанку в якості виплати кредиту за ОСОБА_2 за цей же автомобіль і борг по кредитній карточці, а відповідач надав розписку про отримання грошових коштів.
На виконання умов укладеного договору купівлі-продажу 20 червня 2007 року відповідач видав на його ім'я генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим № 1265, після чого 15 червня 2010 року також видав на його ім'я посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.О. за реєстровим № 505 довіреність, згідно якої уповноважував його на розпорядження (продаж, обмін, передачу в оренду, позичку, заставу тощо) та керування цим автомобілем.
Вважає, що відповідно до положень ст.334, ч.1 ст.638, ст.655 ЦК України договір купівлі-продажу автомобіля було між ними укладено відповідно до вимог чинного законодавства в простій письмовій формі, при цьому між ними було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, а продавець йому передав куплений ним автомобіль.
На даний час він бажає оформити право власності на вказаний автомобіль на своє ім'я, але, оскільки ОСОБА_2 зі слів його дружини мешкає в м.Санкт-Петербург Російської Федерації і не має фінансової можливості приїхати на Україну, то такої можливості позивач не має, у зв'язку з чим змушений звернутися з позовом до суду.
З посиланням на ст.334, ч.2 ст.220 ЦК України, прохав визнати дійсним укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля та визнати за ним право власності на автомобіль "Опель Фронтера", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, при цьому послідуюче нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
В судовому засіданні 06 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.
В судовому засіданні 23 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі та прохав його задовольнити з зазначених в позовній заяві підстав, визнати дійсним договір купівлі - продажу автомобіля та право власності на автомобіль за ним як покупцем. Крім цього, зазначив, що на даний час державною виконавчою службою на спірний автомобіль накладено арешт у зв'язку із знаходженням на виконанні виконавчих листів по боргам відповідача ОСОБА_2, що фактично позбавило його можливості оформити право власності на даний автомобіль на його ім'я, а тому він змушений звернутися з даним позовом до суду, оскільки в іншому порядку оформити свої права на автомобіль він позбавлений можливості.
Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання шляхом направлення судової повістки (а.с.122-123), яка повернулась без вручення з відміткою "адресат не проживає", в судове засідання 23 березня 2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують, у зв'язку з чим суд за згодою позивача ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах відповідно до положень ст.224 ЦПК України.
Позивачем ОСОБА_1 надано суду станом на день проведення судового засіданні 06 жовтня 2014 нотаріально посвідчену 12 вересня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидоревич В.А. за реєстровим №1738 заяву відповідача ОСОБА_2, згідно якої він просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити (а.с.67).
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав суду, що працював з 2002 по 2010 рік спеціалістом з повернення боргів в ПАТ КБ Приватбанк, де ОСОБА_2 значився в списках боржників з повернення кредиту "Автопакет", у зв'язку з чим з ним проводилась робота по поверненню боргу. Божнику ОСОБА_2 було запропоновано здійснити продаж придбаного за рахунок кредиту автомобіля та за рахунок отриманих коштів погасити заборгованість, у зв'язку з чим ним було запропоновано позивачу ОСОБА_1 купити спірний автомобіль. Позичав погодився і, купивши автомобіль, погасив заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитом, а купівлю транспортного засобу було оформлено шляхом надання генеральної довіреності. Продаж автомобіля було здійснено за 42 000 гривень, при цьому йому (свідку) відомо, що сторони за договором купівлі-продажу мали намір укласти відповідний договір, а під укладеним в письмовій формі текстом договору купівлі-продажу стоїть також і його підпис.
Свідок ОСОБА_7 показав суду, що з позивачем ОСОБА_1 знаходиться в дружніх стосунках, у зв'язку з чим йому відомо про те, що ОСОБА_1 вирішив придбати автомобіль і вони разом їздили на площадку Приватбанку вибирати транспортний засіб, після чого домовились з власником автомобіля про його купівлю. Потім вони разом приїхали до відділення Приватбанку, де ОСОБА_1 погасив борги ОСОБА_2 приблизно в розмірі 40 000 гривень, а потім сторони оформили генеральну довіреність на придбаний автомобіль, а власник автомобіля написав розписку про отримані грошові кошти та договір купівлі-продажу автомобіля, які він (свідок) також підписував.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав чи інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна чи припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.
Згідно змісту ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а відповідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
В той же час, частиною 1 п.3 ст. 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Судом встановлено, що 20 червня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, який згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є власником автомобіля "Опель Фронтера", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.13), було укладено в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, за яким продавець ОСОБА_2 продав, а покупець ОСОБА_1 купив належний продавцю на праві власності автомобіль марки "Опель Фронтера", 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зеленого кольору за ціною 41 000 гривень, при цьому продавець ОСОБА_2 зобов'язався на першу вимогу оформити договір нотаріально та зазначено, що автомобіль не знаходиться у заставі, а треті особи не мають на нього прав (а.с.6).
Крім цього, 20 червня 2007 року відповідач ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 написав розписку про отримання ним 41 000 гривень за проданий автомобіль "Опель Фронтера", реєстраційний номер НОМЕР_1 від ОСОБА_1 (а.с.5). Сплата покупцем продавцю грошових коштів за придбаний автомобіль підтверджується також квитанціями №6, №7, №8 від 20 червня 2007 року про внесення позивачем ОСОБА_1 у банківській установі грошових коштів на ім'я ОСОБА_2 (а.с.10).
Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які також підтвердили наявність їх підписів як в укладеному сторонами договорі купівлі - продажу автомобіля, так і в розписці про одержання продавцем грошових коштів
Також судом встановлено, що 20 червня 2007 року ОСОБА_2 нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. за реєстровим № 1265 довіреністю уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_1, які діють окремо один від одного, відповідно до договору доручення, укладеного між ними в усній формі, керувати і розпоряджатися (обміняти, здати в оренду, заставляти, продати за ціною і на умовах за її розсудом належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ: НОМЕР_2, виданого 12 жовтня 2005 року Дніпропетровським МРЕВ-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області автомобілем "Опель Фронтера", реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк до 20 червня 2010 року (а.с.7-8).
15 червня 2010 року ОСОБА_2 уповноважив цих же осіб згідно посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Васильєвою Я.О. за реєстровим № 505 довіреністю від його імені розпоряджатися (продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення його власних зобов'язань, тощо) а також при здійсненні повноважень за цією довіреністю керувати належним йому автомобілем строком на п'ять років - до 15 червня 2015 року (а.с.9).
Частиною 1 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як продавець після укладення в простій письмовій формі договору купівлі - продажу передав ОСОБА_1 автомобіль"Опель Фронтера", реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходиться в його користуванні до дня розгляду справи судом, при цьому жодних доказів того, що покупець ОСОБА_1 вимагав від продавця ОСОБА_2 укладення нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу автомобіля суду не надано, а надані за нотаріально посвідченими довіреностями продавцем ОСОБА_2 як покупцю ОСОБА_1, так і іншій особі - ОСОБА_8 повноваження на розпорядження належним йому на праві власності автомобілем починаючи з 20 червня 2007 року по день розгляду справи судом 23 березня 2015 року, тобто до закінчення строку дії останньої за часом довіреності (а.с.9), реалізовані не були, при цьому така можливість не втрачена, оскільки довіреність в установленому законом порядку ОСОБА_2 скасована не була.
В той же час, суд звертає увагу на те, що процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів як на день укладення сторонами 20 червня 2007 року договору купівлі-продажу автомобіля, так і на день розгляду справи судом регламентується Порядком державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 з послідуючими змінами, який передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а тому норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів.
Пунктами 7, 8 Правил (в редакції, чинній на момент укладення сторонами договору купівлі - продажу автомобіля, передачі у володіння та користування позивачу спірного автомобіля), в яку в послідуючому було внесено зміні постановою КМУ №87 від 13 лютого 2012 року та №600 від 27 червня 2012 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.
Відповідно до абзацу 11 п. 8 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.
Згідно абзацу 12 п. 8 Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.
Пунктом 43 Правил передбачено, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.
Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.
Згідно з ч. 9 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року, власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.
Отже, до вчинення дій, передбачених цими Правилами щодо зняття з обліку автомобіля, продавець транспортного засобу не вправі був його відчужувати, а покупець не може набути право власності на транспортний засіб, що є предметом договору купівлі-продажу, а судом встановлено що спірний автомобіль з обліку продавцем не знімався, а відтак і не ставився на облік покупцем.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони у договорі купівлі-продажу від 20 червня 2007 року не виконали наведених вище вимог, встановлених діючими на той період Правилами, яких необхідно дотримуватися при відчуження транспортного засобу, а доводи позивача про сплату ним відповідачу коштів за спірний автомобіль як підставу для набуття права власності не приймаються судом, оскільки такі обставини свідчать лише про здійснення позивачем попередньої оплати вартості предмета купівлі-продажу і виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не здійснив всі передбачені законом дії, які мають бути вчинені ним у зв'язку з відчуженням транспортного засобу і тим самим не виконав свої зобов'язання стосовно передачі у власність позивача предмета купівлі-продажу у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач в порушення вимог п. 8 Правил не здійснив державну реєстрацію спірного транспортного засобу у встановлений законом строк, у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув право власності на спірний транспортний засіб та у зв'язку з чим суд ухвалює не примати письмову заяву відповідача ОСОБА_2 від 20 вересня 2014 року про визнання позову (а.с.67), при цьому вказаною заявою спростовуються доводи позивача, щодо відсутності відповідача ОСОБА_2 як власника автомобіля на території України та неможливості вчинити необхідні дії перереєстрації спірного транспортного засобу на позивача ОСОБА_1
Відповідно до положень ч.1 ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а згідно ч.2 даної статті, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що не може бути визнаний дійсним укладений сторонами 20 червня 2007 року в простій письмовій формі договір купівлі-продажу спірного автомобіля на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України з підстав ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.
Крім того, суд враховує, що на підставі виданої на ім'я позивача довіреності від 15 червня 2010 року (а.с.9), термін дії якої не закінчився, відповідач уповноважив його на відчуження транспортного засобу, в тому числі і на зняття його з обліку (а.с.9), чим надав право від його імені здійснити продаж спірного автомобіля у відповідності до вимог чинного законодавства та Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 з послідуючими змінами, в тому числі і внесеними постановою КМУ №87 від 13 лютого 2012 року, №471 від 31 травня 2012 року та №600 від 27 червня 2012 року як до п.8 ( Державна реєстрація, перереєстрація транспортних засобів) даного Порядку, так і до п.33 (Перереєстрація транспортних засобів) цього Порядку.
Оскільки судом, справи позовного провадження відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, судом не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача, що на даний час він позбавлений можливості здійснити належне оформлення свого права власності на спірний автомобіль, оскільки на нього накладено арешт державною виконавчою службою у зв'язку з знаходженням на виконанні виконавчих листів по боргам відповідача ОСОБА_2, оскільки дані доводи виходять за межі визначених позовною заявою підстав позову та обставин, які даний позов обґрунтовують.
Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль позивачу слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203-205, 207, 208, 209, 220, 237, 316, 317, 334, 392, 626, 638, 655, 665 ЦК України, Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року, ст.ст.10, 11, 57, 60, 209, 212-215,22-228 ЦПК України, суд
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на автомобіль відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Текст повного рішення складено 25 березня 2015 року.

Головуючий: суддя