Справа № 748/818/15-ц Провадження № 22-ц/795/1188/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Кухта В.О. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:апелянта ОСОБА_5, та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Олишівської селищної ради про визнання недійсним та скасування рішення селищної ради про передачу земельної ділянки у власність і державного акту на право власності на землю, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Держземагенства у Чернігівському районі Чернігівської області, ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними та скасування рішення селищної ради про передачу земельної ділянки у власність і державного акту на право власності на землю, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 жовтня 1999 року він купив у своєї матері ОСОБА_7, житловий будинок по провул. Новому, 14 в смт. Олишівка, Чернігівського району, а після її смерті в 2015 році дізнався, що за рішенням Олишівської селищної ради від 21 грудня 2007 року земельна ділянка під придбаним ним будинком була передана у власність його матері. Оспорюваним рішенням були порушені його права на земельну ділянку, які виникли з придбанням розташованого на ній будинку.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 16 сесії 5 скликання Олишівської селищної ради від 21 грудня 2007 року про передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована за адресою: Чернігівський район, смт. Олишівка, провул. Новий, 14. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою: Чернігівський район, смт Олишівка, провул. Новий, 14, виданий на імя ОСОБА_7

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність судового рішення та ухвалення його з порушенням норм матеріального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, в порушення ст. 4 ЦПК України, незаконно позбавив померлу ОСОБА_7 права на земельну ділянку, не прийнявши до уваги того факту, що спірна земельна ділянка перебувала в законному користуванні ОСОБА_7, і яка в 2007 році використала своє законне право на приватизацію землі.

Апелянт зазначає, що спір про визнання права власності на спірну земельну ділянку вже вирішувався судом і в позові ОСОБА_6 було відмовлено, отже суд двічі розглянув справу з приводу прав на землю та виніс протилежні рішення. Крім того, суд прийняв як один із доказів вищезгадане рішення Чернігівського районного суду від 25 березня 2015 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, яким встановлено, що право на нерухоме майно у позивача виникло тільки з дня державної реєстрації 06 липня 2013 року, що, в свою чергу, виключає можливість скасування рішення селищної ради, яке було прийняте набагато раніше.

Також апеляційна скарга містить посилання на те, що суд прийшов до висновку про пропущення позивачем строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову, проте, в той же час, виніс помилкове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що, з врахуванням положень ст.ст. 128, 134 ЦК УРСР (в редакції на момент виниклих правовідносин), позивач після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку набув право на земельну ділянку при ньому. Набуття вказаного ним права підтверджується і рішенням Чернігівського районного суду від 25 березня 2013 року.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він повністю ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

По справі встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 жовтня 1999 року позивач ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по провул. Новому, 14 в смт. Олишівка, Чернігівського району, на землях селищної ради (а.с. 8-9).

06 липня 2013 року Реєстраційною службою Чернігівського РУЮ зареєстровано право власності ОСОБА_6 на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10-11).

Рішенням 16 сесії 5 скликання Олишівської селищної ради Чернігівського району від 21 грудня 2007 року ОСОБА_7 було передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по провул. Новому, 14 смт Олишівка, Чернігівського району (а.с. 13).

На підставі вказаного рішення 03 грудня 2008 року ОСОБА_7 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 907357 (а.с. 14-16).

22 січня 2015 року ОСОБА_7 померла (а.с. 12).

Згідно з положеннями ст.134 ЦК УРСР в редакції на час укладення Договору купівлі - продажу будинку, жилий будинок що знаходиться в сільській місцевості (або його частина) може відчужуватися громадянинові лише за умови, коли йому в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком продажу будинку на знос.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Чернігівський районний суд у своєму рішенні від 25 березня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Олишівської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку прийшов до висновку, що позивач має право на земельну ділянку, на якій розташоване його домоволодіння, проте визнати за ним таке право суд позбавлений можливості, оскільки спірна земельна ділянка зареєстрована на праві власності за померлою ОСОБА_7, а рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки та виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку є чинними і не скасованими

Зважаючи на вищенаведене беручи до уваги розяснення п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6, про визнання недійсними та скасування рішення Олишківської селищної ради від 21.12.2007 року про передачу у власність ОСОБА_7. земельної ділянки площею 0,15 га. що розташована в смт. Олишівка, пров. Новий,14 і державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку.

Твердження апелянта про те, що суд двічі розглянув справу з тим же самим предметом спору та виніс при цьому протилежні рішення не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні апелянтом положень правових норм.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги що суд не мав права позбавити власності на земельну ділянку ОСОБА_7. оскільки як вбачається з матеріалів справи внаслідок смерті останньої всі належні її майнові права перейшли у спадщину в т.ч. і право власності на зазначену земельну ділянку; відповідно до заповіту від 28 травня 2008 року здійсненого ОСОБА_7 на випадок смерті та копії наданої приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу спадкової ссправи№2/2015, апелянт ОСОБА_5 який був залучений до участі в розгляді справи, здійснює спадкування за заповітом і до нього переходить об»єкт спадкування що охоплює сукупність прав спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги про наявний в рішенні суду висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності не є підставою для скасування вірного по суті судового рішення та не впливають на правильність висновків суду. Так, на думку колегії суддів, передостанній абзац мотивувальної частини рішення є лише опискою, яка може бути виправлена у відповідності до вимог ст. 219 ЦПК України. Крім того, положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, матеріали справи не містять ані письмового, ані усного клопотання сторін про застосування позовної давності.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: