Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка Запорізької області цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_5, в інтересах якого діє мати - ОСОБА_3, третя особа: Мелітопольська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер її чоловік - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.

Факт подружніх стосунків підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3

Після смерті чоловіка вона та його син від першого шлюбу - ОСОБА_5 у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини звернулись до Мелітопольської державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини.

Проте, до складу спадщини, окрім належного особисто померлому житлового будинку АДРЕСА_3, увійшов і автомобіль Geeli моделі JL 7162 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був придбаний нею з ОСОБА_6 04.12.2008 року, в період, коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. А тому, цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, та у зв'язку із чим, спадкуванню підлягає 1/2 його частка, яка припадає на спадкодавця та її нині покійного чоловіка ОСОБА_6

Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, має значення для визнання автомобіля спільною сумісною власністю. Проте, ці обставини заперечуються і не визнаються зі сторони відповідача, а тому, у неї виникла необхідність у зверненні до суду із зазначеним позовом, з метою захисту свого права власності на вказаний вище автомобіль.

В обґрунтування позову позивачка також зазначає, що у грудні 1980 року вона познайомилася з ОСОБА_6. На той час вона навчалась у школі, а він служив у Афганістані та прибував у відпустку до м. Мелітополь. Довгий час вони з ним спілкувався та підтримували дружні стосунки, а у жовтні 2001 року у них виникло почуття любові та вони почали разом проживати, як одна сім'я, у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Так, у період часу з жовтня 2001 року по жовтень 2003 року вони з ОСОБА_6 прожили спільно однією сім'єю, як подружжя, за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою старшої по будинку від 08.12.2014 року. У цей час вони вели

спільно господарство, несли сумісні витрати на утримання квартири та ін..

Вже згодом, з жовтня 2003 року по жовтень 2011 року вони з ОСОБА_6 спільно проживали однією сім'єю, як подружжя, за адресою його мешкання: АДРЕСА_3, вели спільно господарство, мали спільний бюджет, несли сумісні витрати на утримання домоволодіння, у тому числі, підключення до опалення до будинку, проводили ремонт, що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 12.12.2014 року.

Вказані обставини можуть підтвердити свідки, з якими вони спілкувались та дружили сім'ями. Крім того, факт сумісного проживання підтверджується і родинними фотографіями.

04.12.2008 року ними з ОСОБА_6 був придбаний автомобіль легковий седан GEELJ моделі JL7162, сірого кольору, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_1.

Право власності було зареєстровано за померлим ОСОБА_6 09.12.2008 року, вартість автомобіля становить - 53 100 грн.

Зазначені обставини підтверджуються договором купівлі-продажу № 1/01/08 від 04.12.2008 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, з жовтня 2001 року по жовтень 2011 року вони з ОСОБА_6 спільно проживали однією сім'ю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу у зв'язку із тим, що не вбачали в цьому необхідності та не пов'язували сімейні відносини із наявністю чи відсутністю штампу в паспорті.

Позивачка просить суд:

- встановити факт проживання однією сім'ю, як чоловіка і дружини, без реєстрації шлюбу, у період часу з жовтня 2001 року по жовтень 2011 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- визнати автомобіль - легковий седан Geeli моделі JL 7162, 2008 року виску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний 04.12.2008 року на підставі договору купівлі-продажу № 1/01-08 - об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля - легковий седан Geeli моделі JL 7162, 2008 року виску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визнати частку у цьому автомобілі спадкодавця ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року, у розмірі - 1/2 частина.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачки в особі ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечує проти позову, пояснивши, що він неодноразово бував у батька в гостях за місцем його проживання в м.Мелітополь, однак, позивачку бачив всього приблизно 3 рази, при цьому, він ніколи не бачив, щоб вона проживала разом з батьком та у будинку були її речі.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_3 проти позову заперечує, вважає його безпідставним та надуманим, пояснивши, що раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, в період якого у них народився син- ОСОБА_5. Шлюб було розірвано в 2004 році, хоча вони не проживали спільно з 1999 року, однак, до офіційного розлучення ОСОБА_6 постійно приїздив до неї з сином, ночував, між ними тривали подружні відносин.

Їй відомо про те, що позивачка не проживала з ОСОБА_6 однією сім'єю, хоча й не заперечує того факту, що вони могли інколи зустрічатись. Стверджує, що автомобіль, який є предметом даного спору, було придбано на кошти

ОСОБА_6 та його батька. Позивачка не мала коштів на придбання цього автомобіля, оскільки працювала в лікарні, де не отримувала значну заробітну плату. Крім того, син позивачки судимий, перебував у місцях позбавлення волі, та їй відомо про те, що ОСОБА_6 давав у борг позивачці кошти на потреби її сина.

Також вона пояснила, що до смерті ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, тому вважає, що позивачка обманним шляхом одружила його на собі напередодні його смерті, оскільки ОСОБА_6 не міг, враховуючи його тяжкий стан здоров'я, належним чином розуміти значення своїх дій. Такі дії позивачки, на думку ОСОБА_3, свідчать про її намагання заволодіти спадковим майном ОСОБА_6

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_4 проти позову заперечує, вважає його безпідставним та надуманим.

В судове засідання представник Мелітопольської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Запорізькій області не з'явився, але надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що перебуває у дружніх відносинах з позивачкою, з якою знайома приблизно з 1985 року, а з 1993 року проживали в одному будинку в АДРЕСА_1. В 2001 році позивачка познайомила її з ОСОБА_6, з яким вони до 2003 році проживали спільно у квартирі позивачки. Вони дружили сім'ями, ходили один до одного у гості. Стверджує, що позивачка та ОСОБА_6 проживала однією сім'єю, як чоловік та дружина.

З 2003 року по 2011 рік позивачка та ОСОБА_6 проживали в будинку по АДРЕСА_3, де також жили однією сім'єю. В 2004 році вони спільно робили у цьому будинку ремонт. Вона була в цьому будинку.

Їй відомо про те, що ОСОБА_6 неодноразово пропонував позивачці одружитися, але вона не погоджувалася.

В листопаді 2008 року позивачка та ОСОБА_6 приходили до неї, просили зайняти їм кошти на купівлю автомобіля. Вона дала їм у борг 20000 грн., однак розписку вони не складали. Цю суму вони їй віддавали частинами.

Приблизно в грудні 2008 року вони купили автомобіль.

Свідок також пояснила, що в 2011 році позивачка посварилася з ОСОБА_6 та переїхала до своєї квартири, де проживала до травня 2014 року, а потім, знов переїхали в будинок по АДРЕСА_3. В червні 2014 року вони одружилися.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, ОСОБА_6 є її двоюрідним братом. З позивачкою знаходиться в дружніх відносинах. Восени 2001 року він познайомив її з позивачкою, яку представив «коханою жінкою». Вони дружили сім'ями, ходили один до одного у гості. Приблизно до осені 2003 року вони проживали у квартирі позивачки, а потім - в будинку по АДРЕСА_3 який належав батькові ОСОБА_6. При цьому, вони жили однією сім'єю. В 2004 році вони спільно робили у цьому будинку ремонт. Їй відомо про те, що ОСОБА_6 неодноразово пропонував позивачці одружитися, але вона не погоджувалася.

Свідок також пояснила, що восени 2011 році позивачка посварилася з ОСОБА_6 та переїхала до своєї квартири, де проживала до весни 2014 року, а потім, знов переїхали в будинок по АДРЕСА_3.

В червні 2014 року вони одружилися. Вона в цей день ввечері приїхала до них додому, поздоровила, вони пили чай, їли торт. Стверджує, що ОСОБА_6 добре себе почував та був щасливий.

Приблизно восени 2008 року позивачка та ОСОБА_6 приходили до неї, просили зайняти їм кошти на купівлю автомобіля, однак у неї коштів не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що знайома з позивачкою з 1990 року, між ними склалися дружні відносини. Вона проживає в АДРЕСА_4. У 2001 році позивачка познайомила її з ОСОБА_6 Вони дружили сім'ями, ходили один до одного у гості. Вона з чоловіком були в гостях у позивачки та ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3. При цьому, в квартирі вона була часто, а в будинку-приблизно 1-2 рази на рік.

В 2004 році позивачка та ОСОБА_6 робили в цьому будинку ремонт. Влітку 2010 року вони сім'ями їздили відпочивати на автомобілі, який є предметом даного позову.

В 2008 році позивачка просила у них в борг кошти на купівлю цього автомобіля, але у них коштів не було. Чи давав батько ОСОБА_6 кошти на цей автомобіль та на ремонт будинку, їй не відомо. На чиї саме кошти було придбано цей автомобіль, їй не відомо.

Свідок стверджує, що позивачка та ОСОБА_6 проживали спільно з 2001 року до літа 2010 року, при цьому, спочатку в квартирі позивачки по АДРЕСА_1, а потім - по АДРЕСА_3.

Вона була присутня при їх одруженні, яке відбувалося по АДРЕСА_3, за місцем проживання позивачки та ОСОБА_6 Розпис проходила вдома, оскільки ОСОБА_6 хворів, погано себе почував, лежав, але розумів все, що відбувалося. Під час розпису були присутні тільки: позивачка, ОСОБА_6, вона та працівниця відділу РАЦС.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знайома з позивачкою з 1991 року. З ОСОБА_6 знайома з дитинства. Позивачка та ОСОБА_6 проживали спільно в АДРЕСА_1, а потім - по АДРЕСА_3. При цьому, проживали вони, як чоловік та дружина. Вона була у них в гостях і в квартирі і в будинку, але в будинку дуже рідко, оскільки батько ОСОБА_6 був проти гостей.

Коли в 2006 році позивачка лежала в лікарні у відділенні гінекології, в якому вона працює, на лікуванні, ОСОБА_6 провідував її.

В кінці 2008 року позивачка та ОСОБА_6 купили автомобіль. Вони просили у неї зайняти кошти, але у неї не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що з кінця 2004 року знайома з позивачкою по роботі, є начальником позивачки. Бачила, як ОСОБА_6 приходив до позивачки на роботу, приносив їжу. З січня 2010 року по 2011 рік вона з сім'єю проживала АДРЕСА_3 в будинку, який належав родичам ОСОБА_6, а позивачка в той же час проживала разом з ОСОБА_6 по-сусідству, тому вони часто разом їздили вранці на роботу, інколи їх на автомобілі підвозив ОСОБА_6 Чи проживала позивача та ОСОБА_6 однією сім'єю в інший період (крім 2010-2011 року), їй не відомо.

З приводу придбання автомобіля, який є предметом даного спору, їй нічого не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що ОСОБА_6 є його двоюрідним братом. До смерті ОСОБА_6 вони зустрічалися часто, не рідше 1 разу в неділю, він постійно бував в будинку ОСОБА_6 Між ними були дружні відносини, вони знали один про одного все.

Приблизно з 2003 року ОСОБА_6 проживав з батьком в будинку по АДРЕСА_3. Йому відомо про те, що ОСОБА_6 інколи зустрічався з позивачкою, з якою й його познайомив, інколи вона залишалася у нього на ніч, або на кілька днів, а він у неї, але, стверджує, що вони ніколи тривалий час не проживали спільно однією сім'єю, спільно господарство не вели, спільного бюджету у них також не було. Крім того, вони часто сварилися. Речей позивачки в будинку не було.

У ОСОБА_6, крім позивачки, завжди були й інші жінки, з якими він зустрічався і які також інколи залишалися у нього вдома, де проживали по декілька днів. Але ні з однією жінкою у ОСОБА_6 не було тривалих, сімейних відносин.

Ремонт в зазначеному будинку ОСОБА_6 робив, частково за свої кошти, але, більшу частину коштів давав його батько, який отримував велику пенсію та у якого завжди були кошти. Позивачка кошти на ремонт не давала.

Автомобіль, який є предметом даного спору, було куплено ОСОБА_6 на кошти, які він отримав від продажу автомобіля, який у нього до цього був, а також кошти, яких не вистачало, йому дав батько. Позивачка кошти на купівлю автомобіля не давала. У неї не було коштів, про що йому говорив ОСОБА_6, а також про те, що інколи, коли вона просила, давав позивачці кошти в борг.

Тривалий час до своєї смерті ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, інколи поводив себе неадекватно, говорив, що до нього приходять покійники, був у тяжкому стані, лежав, за ним доглядали його сестри. Позивачка не надавала кошти на його лікування.

Приблизно за 10 днів до смерті ОСОБА_6 позивачка почала приходити до нього. Тільки після смерті ОСОБА_6 він дізнався про його одруження з позивачкою.

Похованням ОСОБА_6 займалася позивачка, але на кошти, які залишилися після смерті батька ОСОБА_6

Свідок стверджує, що ніколи не бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в будинку, за місцем проживання ОСОБА_6

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що проживала по-сусідству з ОСОБА_6 та його батьком по АДРЕСА_3 з 1967 року, де проживає й на даний час. Вони знали один про одного все. Вона часто бувала в їх подвір'ї та будинку.

В будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_6 проживав зі своїм батьком, спільно з яким вони приблизно в 2005 році робили ремонт в будинку. При цьому, батько ОСОБА_6 був забезпеченим чоловіком, отримував велику пенсію та у нього завжди були кошти. З його слів їй відомо про те, що автомобіль, який є предметом даного спору, було придбано ОСОБА_6 на його кошти, а також на кошти батька.

При цьому, ОСОБА_6 тривалий час не мав постійного місця роботи, у нього часто не було коштів на проживання, тому, йому допомагав батько.

Їй відомо про те, що ОСОБА_6 інколи зустрічався з позивачкою, яка бувала в їх будинку, однак, вона ніколи не проживала з ОСОБА_6 постійно та спільно господарство не вела, речей позивачки в його будинку не було.

Крім того, ОСОБА_6 приводив до додому й інших жінок, з якими також спільно не проживав однією сім'єю.

Тривалий час до своєї смерті ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, тому чоловікам з їх вулиці, у тому числі й її чоловікові, приходилося по вечорам з ним знаходитися поруч, щоб він не випивав.

Приблизно за 2-3 неділі до смерті ОСОБА_6 позивачка почала приходити до нього, але на ніч не залишалася, а закривала на ключ будинок та йшла. ОСОБА_6 часто по ночам телефонував до них додому на стаціонарний телефон та скаржився на це.

Тільки після смерті ОСОБА_6 вона дізналася про його одруження з позивачкою.

Свідок стверджує, що ніколи не бачила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в будинку, за місцем проживання ОСОБА_6

На даний час позивачка проживає в будинку по АДРЕСА_3, а на автомобілі, який є предметом даного позову, їздив її син, однак, з січні 2015 року цей автомобіль вона не бачила.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що проживала з дитинства по-сусідству з ОСОБА_6 та його батьком по АДРЕСА_3, де проживає й на даний час.

В будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_6 проживав зі своїм батьком. Їй відомо про те, що ОСОБА_6 інколи зустрічався з позивачкою, яка бувала в їх будинку, однак, вона ніколи не проживала з ОСОБА_6 постійно, однією сім'єю.

Свідок стверджує, що ніколи не бачила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в будинку, за місцем проживання ОСОБА_6

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що проживав по-сусідству з ОСОБА_6 та його батьком по АДРЕСА_3, де проживає на даний час. Він є чоловіком двоюрідної сестри ОСОБА_6

Вони були в добрих, довірливих відносинах, багато знали один про одного. Він часто бував в будинку ОСОБА_6

В будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_6 проживав зі своїм батьком. Йому відомо про те, що ОСОБА_6 інколи зустрічався з позивачкою, яка бувала в їх будинку, де, інколи проживала по 2-3 дні, однак, вона ніколи не проживала з ОСОБА_6 постійно, однією сім'єю. Він це бачив сам, а також йому розповідав ОСОБА_6

У ОСОБА_6, крім позивачки, були відносини й з іншими жінками.

Йому відомо про те, що автомобіль, який є предметом даного спору, ОСОБА_6 купив за свої кошти, а також займав у свого батька.

Перед смертю за ОСОБА_6 доглядали сестри, в тому числі, й його дружина.

Приблизно за 1 місяць до смерті ОСОБА_6 позивачка почала приходити до нього, інколи залишалася на ніч вона, або її мати.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В ст.22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Відтак, згідно норм КпШС України, фактичні шлюбні відносини не породжували будь - яких правових наслідків для сторін та виникнення прав та обов'язків подружжя.

Сімейний кодекс України набув чинності лише 01 січня 2004 року і на правовідносини, що виникли до 1 січня 2004 року, не розповсюджуються.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно - правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, ст. 74 Сімейного кодексу України, яка набрала чинності з 01.01.2004 року, регулює майнові правовідносини між чоловіком і жінкою у фактичному шлюбі, та не має зворотної дії у часі.

З огляду на викладене факт проживання сторін однією сім'єю без перебування у шлюбі, можливо встановлювати тільки з 01.01.2004 року, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'ю, як чоловіка і дружини, без реєстрації шлюбу, у період часу з жовтня 2001 року по 31.12.2003 року включно, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами

законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Таким чином, аналізуючи вищевказане законодавче обґрунтування, суд вважає, що для визнання за позивачкою права власності на частину в спірному майні, вона мала надати суду належні та допустимі докази того, що вона та відповідач не перебували у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні та як вбачається з матеріалів справи, з 05.05.1995 року по 20.04.2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про розірвання шлюбу, копії яких є у справі.

Згідно ч. 1 ст. 21 СК України, під поняття шлюбу чинне законодавство визначає союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, враховуючи той факт, що в період з 05.05.1995 року по 20.04.2004 року ОСОБА_6 перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою особою - ОСОБА_3, правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю позивачки та ОСОБА_6 до 20.04.2004 року, без реєстрації шлюбу, з огляду на вимоги ст.74 СК України, відсутні. Положення ст. 74 СК України передбачають неможливість встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка за умови перебування одного з них в шлюбі з іншою особою.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності.

На підтвердження наявності між позивачкою та ОСОБА_6 взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, позивачка посилається, зокрема, на покази свідків : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Разом з тим, суд критично ставиться до показів свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, оскільки, вони перебувають у дружніх відносинах з позивачкою, а тому, є зацікавленими у вирішення даної справи.

Крім того, покази цих свідків не є належними та достатніми для підтвердження, не тільки факту проживання позивачки на ОСОБА_6 однією сім'єю в період з 21.04.2004 року, а й факту ведення ними спільного господарства, наявності у них єдиного бюджету, взаємних прав та обов'язків.

Фотографії спільного відпочинку позивачки на ОСОБА_6, що містяться в матеріалах справи, саме по собі, не свідчать про їх спільне проживання однією сім'єю, як і ніші фотографії, надані позивачкою та її представником.

Разом з тим, свідки: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які, як встановлено судом, не перебувають у дружніх відносинах з учасниками процесу, а отже, є особами, не зацікавленими, спростовують той факт, що позивачка та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, вели спільно господарство, мали спільний бюджет, а також, що ними спільно, на спільні кошти, було куплено автомобіль, який є предметом даного спору.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка також надала довідку від 12.12.2014 року, видану головою квартального комітету Цибульовою Н.І., яка є у справі, в якій зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з жовтня 2003 року по жовтень 2011 року проживали спільно однією сім'єю як подружжя за адресою: АДРЕСА_3, мали спільний бюджет, несли сумісні витрати на утримання домоволодіння, у тому числі, підключення опалення до будинку, проводили ремонтні роботи, облаштовували будинок. Суд не може прийняти цю довідку в якості належного доказу, оскільки, як вбачається з заяви від 08.06.2015 року та довідки від

10.05.2015 року Цибульової Н.І., які є у справі, вона спростовує обставини, викладені нею в довідці від 12.12.2014 року, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ці обставини вона зазначила зі слів самої позивачки і нічим іншим ці факти не підтверджуються.

На спростування позовних вимог відповідачем надано суду клопотання, затверджене головою квартального комітету Цибульовою Н.І., яке є у справі, однак, суд не може прийняти його як належний доказ, оскільки, зазначені в ньому особи, під час підписання цього клопотання, не були допитані безпосередньо в судовому засіданні, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка також надала довідку від 08.12.2014 року, яка є у справі, відповідно до якої, ОСОБА_7, яка була допитана в судовому засіданні, зазначає, як старша будинку АДРЕСА_1, про те, що у період з жовтня 2001 року по жовтень 2003 року позивачка та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю в АДРЕСА_1, вели спільно господарство, несли сумісні витрати на утримання будинку та прибудинкової території, а також копію з журналу реєстрації мешканців зазначеного будинку. Однак, дану довідку та копію журналу суд не може прийняти як належний та достатній доказ, оскільки, як зазначалося вище, встановлення факту проживання однією сім'ю, як чоловіка і дружини, без реєстрації шлюбу, в зазначений період, не передбачено діючим законодавством України.

Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивачка надала товарні чеки, копії яких є у справі, однак, той факт, що в них в якості покупця зазначена позивачка та вказана адреса: «АДРЕСА_3», не може сам по собі свідчити про те, що станом на 12.08.2004 року та 15.09.2005 року, які вказані в чеках, позивачка проживала за вказаною адресою, а також про те, що зазначений в цих чеках товар, був придбаний саме для потреб будинку АДРЕСА_3, тому, ці товарні чеки є недостатніми для підтвердження позовних вимог.

Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивачка також надала копію медичної картки хворого на туберкульоз ОСОБА_6, в якій, в якості дружини, зазначена вона, однак, цей факт не може бути прийнято в якості належного та достатнього доказу на підтвердження факту їх проживання однією сім'єю.

Крім того, як вбачається з паспорту позивачки, копія якого є у справі, вона ніколи не була зареєстрована в АДРЕСА_3.

При цьому, судом встановлено, що позивачка та ОСОБА_6 інколи зустрічалися, як чоловік та жінка, інколи (по декілька днів, тижднів) проживали за місцем мешкання один одного, а саме, в квартирі АДРЕСА_1 (за місцем проживання позивачки) та в будинку АДРЕСА_3 (за місцем проживання ОСОБА_12), але ці періоди не були тривалими, та цей факт не є підставою для встановлення факту їх проживання, з огляду на вимоги ст.74 СК України.

Відповідно до Договору купівлі-продажу №1/01-08 від 04.12.2008 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копії яких є у справі, ОСОБА_6 є єдиним покупцем та власником автомобіля: легковий седан Geeli моделі JL 7162, 2008 року виску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивачка стверджує, що цей автомобіль було придбано нею з ОСОБА_6 в період їх спільного проживання однією сім'єю та на спільні кошти. Однак, всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, належні та достатні докази на підтвердження даного факту не надала.

Той факт, що позивачка просила у борг кошти, про що зазначали свідки: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в судовому засіданні, не може свідчити про те, що позивачка приймала безпосередню участь, як сторона угоди, в купівлі автомобіля, який є предметом даного спору.

Крім того, як пояснили ці свідки, їм напевно не відомо, за які (чиї) саме кошти було придбано цей автомобіль.

Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи положення зазначених норм, суд приходить до висновку, що той факт, що в листопаді 2008 року свідок ОСОБА_7 дала в борг позивачці та ОСОБА_6 кошти в сумі 20000 грн. на купівлю цього автомобіля, а також той факт, що вони частинами ці кошти їй віддавали, належними та достатніми доказами в судовому засіданні не підтверджено (зокрема, договорами, розписками, квитанціями).

14.06.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6, уклали шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_7 року він помер, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про смерть, копії яких є у справі.

Після смерті ОСОБА_6, відповідно до ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина.

Судом встановлено, що померлий за життя не складав заповіту, тому, позивачка, як дружина померлого, та ОСОБА_5, як його син, є спадкоємцями за законом, відповідно до ст.ст.1222, 1223, 1261 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, копія якої є у справі, після смерті ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5, в порядку, передбаченому ст.ст.1269,1270 ЦК України, звернулися до Мелітопольської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Запорізькій області.

Отже, зазначені особи є спадкоємцями майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, у тому числі, автомобіля, який є предметом даного позову.

Таким чином, відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з їх врахуванням перевіривши доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, беручи до уваги норми чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що відсутні належні та достатні підстави для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, ст.ст.3, 29, 1046, 1047, 1220-1223, 1261, 1269, 1270 ЦК України,ст.ст.3, 21, 74 СК України, КзПШ України, Постановою Пленума Верховного Суду України "Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №-5 від 31.03.1995 року зі змінами, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60, 64, 208, 209,212, 213, 214, 215, 256-259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області Ю.А. Степаненко