Номер провадження: 22-ц/785/3045/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів.

Посилаючись на те, що 11.03.2004 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір позики, за яким останній отримав грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США, в підтвердження чого написав письмові розписки. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13.10.2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 111 827,06 гривень боргу та судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.07.2010 року у якості забезпечення позову було накладено арешт на автомобіль «Шкода Октавія» державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_5. Постановою Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 29.11.2010 року ВП №22885036 було відкрито виконавче провадження з виконання вище зазначеного рішення, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

14.04.2011 року заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.10.2010 року було переглянуте та ухвалено рішення, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.11.2011 року, за яким сума стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 була зменшена до 69 260,96 гривень. Однак, арешти на майно боржника, накладені ухвалою суду та постановою державного виконавця не скасовані та дійсні з 2010 року по цей час.

В період дії обмежень, відповідач ОСОБА_5 з метою ухилення від виконання судового рішення, зареєстроване за собою майно передав ОСОБА_8 шляхом укладення договорів дарування та купівлі продажу.

У звязку з чим права позивачки, як кредитора, порушуються, оскільки унеможливлюється виконання рішення суду за рахунок примусової реалізації майна боржника, тому ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідачів.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, але про розгляд справи вони неодноразово сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та підпис представника про отримання судової повістки. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5 представляють їх довірені особи. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2010 у справі №2-10129 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 111 827, 06 гривень боргу та судові витрати.

Під час розгляду справи, судом було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль відповідача «Шкода Октавія» держ.номер ВН 30-52 СО, відповідно до ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 29.07.2010 року.

Постановою Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ від 29.11.2010 року відкрито виконавче провадження №22885036 з виконання вищезазначеного рішення та виданого на його підставі виконавчого листа. Цією ж постановою виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_5.

Цією ж датою, 29.11.2010 року, Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна було внесено записи про заборону відчуження та арешт.

На час проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 22885036 за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, а на час накладення арешту на автомобіль «Шкода Октавія» держ.номер ВН 30-52 СО, він також перебував у власності ОСОБА_5

За заявою ОСОБА_5, ухвалою Приморського районного суду від 07.02.2011 року було скасовано заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13.10.2010 року.

14.04.2011 року Приморським районним судом м. Одеси за наслідком повторного розгляду справи було винесено рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2011 року, за яким сума стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 була зменшена до 69 260,96 гривень.

08.02.2012 року постановою Першого Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ було відкрито виконавче провадження №31570204 зі стягнення з ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 69 260,96 грн., яке не закінчено до цього часу.

Виконавче провадження № 22885036 було закінчено 08.06.2012 року, однак арешти та заборони не були скасовані.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, наданих Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, за ОСОБА_5 не обліковується нерухоме майно, а у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обліковується запис про арешт нерухомого майна належного ОСОБА_5, зареєстрований Одеською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 29.11.2010 року за № 10543638 на підставі постанови Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 29.11.2010 року про відкриття виконавчого провадження. Арешт майна чинний до цього часу.

29.08.2011 року ОСОБА_5 було відчужено належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 на підставі договору дарування р№ 4-2821.

Таким чином, відчуження майна від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 було здійснено в період дії арештів та заборон відчуження майна боржника.

Згідно з ст. ст. 151-152 Цивільного процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, яким є арешт на майно боржника, застосовуються для гарантування виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Суть арешту полягає в обмеженні власника в одному з елементів права власності - розпорядження цим майном, у звязку з чим відчуження майна, як реалізація права розпорядження, є неможливим.

Згідно з ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, при обмеженні права власника у розпорядженні майном, власник не має необхідний обсяг цивільної дієздатності для відчуження належного йому майна.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2).

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, враховуючи те, що відчуження боржником ОСОБА_5 майна було здійснено в період дії арешту, накладеного судом та державним виконавцем, на користь ОСОБА_8 та те, що правочини з відчуження майна направлені на ухилення від примусового виконання рішення суду на користь кредитора ОСОБА_3, такій правочин є недійсним.

Посилання суду щодо можливості нотаріусом посвідчення угоди, оскільки в той момент арешт майна в реєстрі заборон був відсутній спростовується матеріалами справи, зокрема відомостями, наданими Державною реєстраційною службою з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, про наявність арешту з 29.11.2010 року та відсутністю будь-яких постанов державного виконавця або суду про скасування існуючих арештів, крім того про наявність арешту знав і ОСОБА_5, який приховав ці відомості та не повідомив про них нотаріусу.

Щодо позовних вимог відносно визнання недійсним договору купівлі продажу автомобілю «Шкода Октавія» держ.номер ВН 30-52 СО, то судова колегія приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо права власності відповідача ОСОБА_5, що підтверджується і довідкою ДАІ, на зазначений автомобіль, а тому в цій частині позовні вимоги не доведені та безпідставні,.

Тому не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, у відповідності до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частки квартири.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2014 року змінити.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договорів задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 укладений 29 серпня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №4-2821.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_10

ОСОБА_2