Справа № 344/6513/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1296/2015
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

07 травня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 489 240, 14 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року у задоволені заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із даною суду, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена судом в порушення норм процесуального права.

Зазначає, що судом не враховано, що на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, відносно ОСОБА_2 існувало рішення Івано-Франківського міського суду від 02.03.2015 року, яке не набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 157 665,62 грн.

Крім того, передане в іпотеку майно реалізовано, а тому виконання зобовязань позичальника за кредитним договором фактично нічим не забезпечено.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором на час розгляду даної справи становить більше ніж чотири з половиною мільйони гривень, а тому є виключно достатньо обґрунтованим припущення, що майно, яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У звязку з наведеним, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обставин щодо достатнього обґрунтування припущення про те, що невжиття таких засобів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також не надано доказів, що свідчать про реалізацію нерухомого майна, переданого в іпотеку.

Однак, такий висновок суду є невірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 489 240,14 грн. Для забезпечення позову позивач подав заяву у якій просив накласти арешт на все майно в межах суми позову та заборонити відчужувати відповідачу все належне йому майно.

Встановлено, що майно, яке було передано в іпотеку в забезпечення виконання зобовязань, що випливають з кредитної угоди між відповідачем та позивачем було реалізовано, про що свідчить акт про проведення прилюдних торгів предмета іпотеки від 11 листопада 2013 року та протокол №0913118 по проведенню прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна від 04 листопада 2013 р., згідно якого квартира по вул. Північний бульвар, 29/66 в м. Івано-Франківську реалізована.

З рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 25 травня 2015 року, вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість в розмірі 3 157 665,65 грн., яка виникла станом на 02.07.2014 року

Таким чином, з врахуванням того, що іпотечне майно, яке забезпечувало вимоги банку реалізовано, рішенням суду від 2 березня 2015 року стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 3 157 665,62 грн., банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла з 02.07.2014 року, висновок суду першої інстанції про безпідставність заяви про забезпечення позову не можна вважати обґрунтованим.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно із забороною його відчуження, оскільки такі способи забезпечення позову передбачені законом, є співмірними заявленим позовним вимогам і їх невжиття дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості по кредитних договорах в сумі 1 489 240,14 грн.

У звязку з цим оскаржувана ухвала підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми позову та забороною відчужувати належне йому на праві власності майно.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 травня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) у межах суми позову в розмірі 1 489 240,14 грн. та заборонити його відчуження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_4