Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів:Амеліна В.І., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивувало тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту, щодо повного й своєчасного його погашення виникла заборгованість.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року з ОСОБА_5 на користь банку стягнуто 5 245 247 грн 67 коп. заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2006 року.

Посилаючись на невиконання вказаного рішення суду боржником, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення кредитної заборгованості, розрахованої станом на 29 листопада 2013 року в сумі 1 135 663 доларів США.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором про відкриття кредитної лінії № 535-011/06Ф від 04 вересня 2006 року перед ПАТ КБ «Правекс-Банк» в розмірі 1 135 663 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом надання права іпотекодержателю ПАТ КБ «Правекс-Банк» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві, на підставі договору купівлі-продажу, за ціною, що буде визначена на підставі оцінки проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, на стадії судового розгляду даного позову.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2015 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме абзац другий резолютивної частини в частині ціни продажу предмету іпотеки змінено і визначено, що ціна продажу становить 3 313 000 грн, або за офіційний курсом НБУ станом на 03 квітня 2014 року складає 294 709 доларів США, згідно висновку зробленого ТОВ «Юкрейніан Апрейзел».

З мотивувальної частини рішення виключено висновок про застосування способу реалізації предмету іпотеки на підставі ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій і зазначено, що майно, яке є предметом іпотеки, реалізується згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» шляхом надання права ПАТ КБ «Правекс-Банк» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, за ціною, визначеною у висновку про вартість об'єкту оцінки, зробленого ТОВ «Юкрейніан Апрейзел».

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,.

Апеляційний суд фактично погодився з такими висновками суду першої інстанції, при цьому змінив резолютивну частину рішення, зазначивши ціну продажу предмета іпотеки та виключив посилання суду на вимоги ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судом встановлено, що 04 вересня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 315 000 доларів США, строком до 04 вересня 2011 року зі сплатою 16% річних.

Додатковими угодами до вказаного договору було збільшено ліміт кредитування до 595 000 доларів США, а також змінювалася відсоткова ставка: з 10 травня 2007 року - 15% річних, з 20 червня 2008 року - 16% річних, з 30 січня 2009 року - 18% річних.

У забезпечення кредитного договору між сторонами 04 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за договором кредиту щодо повного й своєчасного його погашення, виникла заборгованість, яка була стягнута з останнього згідно заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року в розмірі 5 245 247 грн 67 коп.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T053273?edition=2005_12_22> (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори кредиту та іпотеки, укладені між сторонами.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_05_13/pravo1/T030898.html?pravo=1> у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_88/ed_2014_05_13/pravo1/T030898.html?pravo=1>.

Як роз'яснено у п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843034/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Вирішуючи спір, суди дійшли до висновку, що розрахунок заборгованості за кредитним договором становить 1 135 663 доларів США. Проте не звернули уваги, належним чином не дослідили наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, з урахуванням змінених процентних ставок за користування кредитом та розміру вже стягнутої на підставі судового рішення з ОСОБА_5 кредитної заборгованості в гривневому еквіваленті, не перевірили заперечення відповідача з цього приводу, не з'ясували чи не була стягнута з відповідача достроково сума заборгованості раніше ухваленими судовими рішеннями, унаслідок чого взагалі не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості та її співмірність із вартістю іпотечного майна.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-61 цс 15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанції, маючи процесуальні повноваження, не перевірили стан виконання судового рішення щодо погашення ОСОБА_5 існуючої кредитної заборгованості, не витребувані та не досліджені відповідні виконавчі документи.

Зазначене вище, свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

При цьому, резолютивні частини рішень судів першої та апеляційної інстанцій про звернення стягнення на предмет іпотеки у повній мірі не відповідають вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та п. 4 ст. 215 ЦПК України, оскільки у них не зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко