Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1517/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бакуменко А.В.
Є.У. № 234/2341/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про зміну способів участі у вихованні дитини та визначення порядку спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з листопада 2006 року по березень 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_5, 01.11.2008р. народження. Після припинення сімейних відносин донька залишилася проживати з матірю.

У звязку з тим, що відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у січні 2010р. він звернувся до органу опіки та піклування Краматорської міської ради Донецької області.

Рішенням виконкому Краматорської міської ради № 55 від 03.02.2010р. було встановлено графік спілкування з дитиною: у суботу та неділю з 10.00 год. до 12.00 год. щотижня за місцем проживання матері дитини. Однак, відповідач не виконувала рішення органу опіки та піклування, перешкоджала позивачу у спілкуванні з донькою, в звязку з чим він звернувся до суду.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2010 року було усунуто ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Проте, ОСОБА_3 не виконує і вищезазначене рішення суду, чим спричинила позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 11 920 грн.

01.11.2014р. доньці виповниться 6 років. Враховуючи вік дитини, систематичне невиконання відповідачем рішення суду, неприязні стосунки між ним та ОСОБА_3, а також добрі стосунки між ним та донькою, наявність постійного доходу, благоустроєної квартири, позивач бажає змінити способи участі у вихованні дитини та визначення порядку спілкування з донькою.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: усунути перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 та у її вихованні, зобовязавши ОСОБА_3 надавати йому можливість спілкуватися з дочкою кожного тижня з 17-00 год. пятниці до 17-00 год. неділі за місцем його проживання та мати спільний відпочинок один раз на рік тривалістю 14 календарних днів в останні два тижні липня; стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в сумі 11 920 грн. за невиконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2010 року та судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_3 надати можливість ОСОБА_4 для спілкування з дитиною ОСОБА_6, 01.11.2008р. народження, кожного тижня з 17-00 год. пятниці до 17-00 год. суботи та один раз на рік для оздоровлення дитини протягом 14 календарних днів у будь-який літній місяць по узгодженню з матірю дитини - ОСОБА_3

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За нормами ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Рішенням виконкому Краматорської міської ради Донецької області № 55 від 03.02.2010р. було встановлено ОСОБА_4 часи побачень з донькою - щотижня у суботу та неділю з 10.00 год. до 12.00 год. за місцем проживання матері (а.с. 12).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2010 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у зустрічах з донькою - ОСОБА_6, 01.11.2008р. народження, що чинить ОСОБА_3, надано йому право періодичного побачення з дитиною один раз на тиждень - суботу або неділю з 10.00 год. до 11.00 год. в загальнодоступних громадських місцях (скверах, парках, тощо) в присутності матері. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 500 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 13). Рішення набрало законної сили 11 червня 2010р.

Позивачу на праві приватної власності належить кв. № 25 у буд. № 39 по бул. Машинобудівників у м. Краматорську Донецької області (а.с. 14, 15).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4, що мешкає за адресою: м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 39/25, що складений службою у справах дітей Краматорської міської ради, позивач мешкає в трикімнатній квартирі, в якій є обладнана для дитини кімната. В кімнаті є письмовий стіл, «шведська стінка», манеж, ліжко, є іграшки за віком, в наявності чиста постільна білизна. В квартирі чисто, прибрано. За висновком акту за місцем проживання ОСОБА_4 створені умови для перебування його дочки ОСОБА_6, 01.11.2008р. народження (а.с. 33).

Як вбачається з висновку управління освіти Краматорської міської ради Донецької області № 01-26/1175 від 01.08.2014р., дослідження виявило позитивне відношення ОСОБА_6, 01.11.2008р. народження, до спілкування з рідним батьком. Взаєморозуміння між батьками відсутнє, вони не виказують усвідомленого бажання нормалізувати відносини у стосунках. В присутності обох батьків дитина втрачає емоційну стабільність, спостерігається пригніченість, скутість. Але при взаємодії наодинці з кожним з батьків емоційний стан у дівчинки нормалізується, напруженість спадає, спілкування стає більш жвавим та розкутим (а.с. 31).

Враховуючи інтереси дитини, а також те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов'язком позивача, а також із врахуванням пояснень щодо позову відповідача (матері малолітньої дитини), з яких вбачається, що між сторонами склалися неприязні стосунки, а також віку дитини, якій 01.11.2014р. виповнилося шість років, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та вважав за необхідне змінити способи участі у вихованні дитини та визначенні порядку спілкування позивача з донькою із встановленням графіку побачень: кожного тижня з 17-00 год. пятниці до 17-00 год. суботи та один раз на рік для оздоровлення дитини протягом 14 календарних днів у будь-який літній місяць по узгодженню з матірю дитини.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував вищенаведені норми права до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було опитано в судовому засіданні дитину, не встановлено чи бажає сама дитина спілкуватися з батьком, де і як вона це хоче робити, не враховано позицію дитини з цього приводу не спростовують висновків суду, оскільки на час ухвалення оскарженого рішення суду малолітній доньці сторін виповнилося повних пять років.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено що він має на праві власності придатне для спілкування з дитиною житло, не знайшли свого підтвердження. Як зазначалося вище, позивачу на праві приватної власності належить кв. № 25 у буд. № 39 по бул. Машинобудівників у м. Краматорську Донецької області, що підтверджується копіями нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2011р., витягу про державну реєстрацію прав Краматорського МБТІ від 06.01.2012р. Крім того, за висновками акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4, що мешкає за адресою: м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 39/25, за місцем проживання ОСОБА_4 створені умови для перебування його дочки ОСОБА_6, 01.11.2008р. народження (а.с. 14, 15, 33).

Доводи апеляційної скарги про те, що моральні якості ОСОБА_4 ставлять під загрозу нормальне існування та розвиток дитини під час знаходження дитини наодинці з батьком ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що суд повинен був закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав - рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2010 року, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови вважаються не тотожними і суддя не вправі закрити провадження по справі. З матеріалів справи вбачається, що обставини (підстави) позову по цій справі не є тотожними із тими, що наведені у позові, з яким позивач звертався у 2010р.

Щодо виправлення допущених описок в судовому рішенні, то вони підлягають виправленню в порядку, встановленому ст. 219 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовувала свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Фактично вони зводяться до іншої оцінки обставин справи та доказів на свою користь без врахування інтересів дитини, а тому переконливих підстав для зміни або скасування судового рішення не містять, враховуючи, що згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення саме інтересів дітей.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В частині відмови у задоволенні решти позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 серпня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: