Справа № 1019/1157/12ц Головуючий у І інстанції Овдієнко К.М.
Провадження № 22-ц/780/3576/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 20.07.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним:

З 21 липня 2010 року по 20 квітня 2011 року вона працювала на посаді старшого інспектора з кадрів НІЕЗ «Переяслав», а з 21 квітня 2011 року наказом генерального директора № 44-ОС від 20 квітня 2011 року була звільнена із займаної посади згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України за вчинені 10 та 11 березня 2011 року прогули, тобто відсутність на роботі без поважних причин у зв'язку із самовільним використанням днів щорічної відпуски за відсутності на це згоди і дозволу керівництва.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 27 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2014 року, визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора НІЕЗ «Переяслав» № 44-ОС від 20 квітня 2011 року про звільнення з роботи ОСОБА_2; поновлено її на посаді старшого інспектора з кадрів НІЕЗ «Переяслав» із 21 квітня 2011 року; стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2011 року до 27 серпня 2013 року включно в сумі 178 628 грн. 75 коп., 15000 грн. моральної шкоди та судові витрати у розмірі 1089 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення її на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за місяць у сумі 2913 грн.78 коп.

Додатковим рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2013 року зобовязано директора НІЕЗ «Переяслав» відшкодувати закладу в повному обсязі шкоду, спричинену оплатою вимушеного прогулу ОСОБА_2 у звязку з її звільненням; змінено редакцію абзацу 4 рішення від 27 серпня 2013 року та викладено його в наступній редакції: „Стягнути з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 230 218 грн. 27 коп. без утримання податку та інших обовязкових платежів за період з 21 квітня 2011 року до 27 серпня 2013 року включно.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2014 року скасоване додаткове рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2013 року в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншій частині додаткове рішення залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року були скасовані зазначені вище судові рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобовязання директора НІЕЗ «Переяслав» відшкодувати закладу спричинену такою оплатою вимушеного прогулу шкоду, справа в цій частині направлена на новий судовий розгляд.

Під час розгляду справи позовні вимоги змінювалися та уточнювалися. В остаточному варіанті після уточнення позовних вимог позивач просила суд стягнути з НІЕЗ «Переяслав» на її користь 230 218 грн. 27 коп. заробітної плати за весь час вимушеного прогулу - з 21 квітня 2011 року до 27 серпня 2014 року, визначеної без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, запроваджених станом на 01.09.2013 року; зобов'язати генерального директора НІЕЗ «Переяслав» ОСОБА_3 відшкодувати закладу у повному обсязі шкоду, заподіяну оплатою їй часу вимушеного прогулу у зв'язку з її незаконним звільненням; зобов'язати НІЕЗ «Переяслав» провести розрахунки з Пенсійним фондом України, оплативши помісячні страхові внески із суми середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 21 квітня 2011 року до 27 серпня 2013 року з відображенням цього у місячній звітності Пенсійного фонду України відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; стягнути з НІЕЗ «Переяслав» на її користь суму компенсації втрати частини заробітної плати за вимушений прогул з 21 квітня 2011 року по 27 серпня 2013 року у зв'язку з порушенням строків її виплати як складову належної їй заробітної плати, зобов'язавши відповідача нарахувати, починаючи з 28 серпня 2013 року по день фактичного розрахунку з нею. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015року позовні вимоги задоволено частково. З Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2011 року до 27 серпня 2014 року у розмірі 134 385 грн. 52 коп., визначений без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, та судові витрати в розмірі 1665 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В частині стягнення середнього заробітку за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції самостійно не зробив обрахунків та не призначив повторної судово-бухгалтерської експертизи. Зазначає, що судом неправомірно взято до уваги висновки судово-економічної експертизи, розрахунки якої були проведені без врахування вимог нормативно-правових норм, а саме без врізування усіх платежів, внаслідок чого було невірно обчислено середньоденну заробітну плату та середньомісячне число робочих днів. За таких умов вважає, що встановлений судом розмір середнього заробітку за вимушений прогул не відповідає дійсним обставинам та вимогам закону, і повинен складати 143 961 грн. 60 коп. Вважає, що розмір відшкодування судових витрат також визначено неправильно. Крім того, за думкою позивача, суд незаконно відмовив у задоволенні решти позовних вимог, які вона вважає обґрунтованими. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

В ході розгляду справи судом ретельно було досліджено всі її матеріали та взято до уваги усі її обставини. Для встановлення розміру середнього заробітку, що має бути виплачений позивачу за час вимушеного прогулу, по справі було проведено відповідну судово-бухгалтерську експертизу, висновки якої були покладені в основу ухваленого рішення. Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності зазначених висновків експертизи дійсним обставинам колегія суддів вважає безпідставними. Позивачем довільно трактуються правові норми, якими вона спростовує висновків експертизи, однак такі трактування не ґрунтуються на положеннях закону. За таких умов розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час її вимушеного прогулу, судом першої інстанції було встановлено у повній відповідності до вимог закону та обставин справи.

Окрім наведеного, колегія суддів також приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції з приводу частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу було відмовлено. У своєму рішенні суд першої інстанції належним чином мотивував свою позицію з приводу зазначених вимог, яку колегія суддів вважає виваженою та обґрунтованою. Будь-яких обставин, що спростовують такі висновки суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду порушень вимог закону чи невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи й в частині розподілу судових витрат. Зазначене питання суд вирішив відповідно до наявних в матеріалах справи наданих сторонами на час ухвалення рішення документів. При цьому в ході апеляційного розгляду позивачем не було доведено наявності поважних причин неподання до суду першої інстанції будь-яких доказів оплати нею інших витрат по справі. Таким чином суд першої інстанції вирішив дане питання в повній відповідності до вимог закону, виходячи з наявних у нього на час ухвалення рішення даних.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді