Провадження № 2/760/5338/15
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

30 червня 2015 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шевченко Л. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві, Першої Київської державної нотаріальної контори про скасування арешту квартири і зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

25.06.2015 ОСОБА_2 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві, Першої Київської державної нотаріальної контори про скасування арешту квартири і зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у справі належить відмовити з таких підстав.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вказав, що «вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа)» (пункт 3).

Звертаючись до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством, ОСОБА_1 просила:

- скасувати арешт квартири АДРЕСА_1, накладений постановою спеціалізованого слідчого відділу СУ ГУМВС України в м. Києві від 26.01.2006 «Про накладення заборони відчуження на нерухоме майно»;

- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 26.01.2006 за № 2820414 про арешт квартири АДРЕСА_1, накладений згідно з постановою спеціалізованого слідчого відділу СУ ГУМВС України в м. Києві від 26.01.2006 «Про накладення заборони відчуження на нерухоме майно»;

- відомості про зняття заборони на квартиру АДРЕСА_1 зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в порядку, установленому Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Із суб'єктного складу та змісту позовних вимог випливає, що цей позов є адміністративним.

З тексту позовної заяви випливає, що на сьогоднішній день квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2004 належить ОСОБА_2 Однак, вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 29.11.2010 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_3 (первинного власника) шахрайським шляхом. Постановою від 24.01.2006 слідчий в особливо важливих справах СУ ГУМВС України в м. Києві наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 у ході розслідування кримінальної справи, порушеної за ознаками злочину, передбаченого частиною другої статті 189 КК.

В тексті позовної заяви позивач посилається на норми ЦК щодо непорушності права власності, однак зі змісту позовних вимог випливає, що позивач не ставить питання про захист права власності, визнання права власності тощо.

Позивач хоч і посилається на статтю 16 ЦК і зазначає способом захисту свого порушеного права відновлення становища, яке існувало раніше, однак зі змісту позовних вимог випливає, що позивач просить суд зобов'язати суб'єкта владних повноважень здійснити владні управлінські функції, зокрема і у сфері реєстрації нерухомого майна.

Так, Пленум Вищого адміністративного суду України у свої постанові №8 від 20.05.2013 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» з наступними змінами і доповненнями роз'яснив, що «вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань» (пункт 3).

Крім того, у пункті 8 вищевказаної постанови зазначено, що «відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства».

Враховуючи те, що відповідачем у цій справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом позову - зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії щодо зняття арешту квартири та реєстрації відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вказаний спір не належить до юрисдикції загальних судів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у цій справі належить відмовити.

Пункт 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає повернення сплаченої суми судового збору у разі відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, сплачений відповідно до квитанції № 10026/741 03 019 від 22.06.2015 судовий збір у розмірі 243,60 грн. належить повернути платнику.

Керуючись статтями 122 ЦПК, Законом України «Про судовий збір», суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві, Першої Київської державної нотаріальної контори про скасування арешту квартири і зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити ОСОБА_1, що позовні вимоги до Слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві, Першої Київської державної нотаріальної контори про скасування арешту квартири і зобов'язання вчинити певні дії належать до юрисдикції адміністративного суду.

Зобов'язати Державне казначейство України повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок), сплачений нею згідно з квитанцією № 10026/741 03 019 від 22 червня 2015 року на розрахунковий рахунок №0010, одержувач УДКУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача 38050812, банк одержувача ГУДКСУ в м. Києві, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу - «судовий збір».

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Л. В. Шевченко