АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1656/15 Головуючий в 1 інстанції - Мирошниченко О.В.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства НАСК «Оранта» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування, - Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати пов`язані з доставкою, діагностикою та лікуванням в сумі 5558 грн., а також пеню за період з 25 листопада 2011 року до 01 серпня 2014 року в сумі 1939 грн. 97 коп., та 426 грн. 66 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Вимоги обґрунтовував тим, що 28 травня 2009 року сталася ДТП, внаслідок якої його здоров`ю була завдана шкода.

Винним у спричиненні шкоди є водій ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу відшкодування витрат на його доставку до медичного закладу, на діагностику, а також лікування травм пов`язаних з ДТП, проте відповідач безпідставно відмовив йому в задоволенні його законних вимог, а тому він звернувся до суду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» на користь позивача грошові кошти в сумі 7924 грн. 63 коп.

Не погодившись з таким рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та відмову в задоволенні позову.

В скарзі вказував на те, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на таксі вже розглядались Голосіївським районним судом і 21 червня 2013 року в задоволенні таких вимог було відмовлено, а тому в цій частині провадження в справі повинно бути закрито. Щодо вимог про стягнення пені то суд не мав права її стягувати, через те, що відповідач не порушував прав позивача , а крім того позивач пропустив строк позовної давності. З приводу вимог про відшкодування моральної шкоди, то страхова компанія відшкодувала позивачу моральну шкоду в розмірі визначеному Законом в сумі 2550 грн., за вироком суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон), у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими такі обставини.

28 травня 2009 року настав страховий випадок згідно поліса № ВА/3595042 виданого НАСК «Оранта» 05 червня 2008 року. Сталася ДТП з участю застрахованого транспортного засобу, внаслідок якої була завдана шкода здоров`ю позивача.

Відповідач був повідомлений про настання страхового випадку у відповідності з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Позивач ОСОБА_1 з 28 травня 2009 року до 01 липня2009 року перебував на лікуванні, та з травня 2009 року до травня 2012 року поніс витрати на придбання ліків, діагностику, доставку та реабілітацію в закладах охорони здоров`я на суму 5558 грн., яку відповідач безпідставно відмовився відшкодувати.

Тому суд вважав доведеними також вимоги позивача на підставі ст. 36 п.5 Закону України про стягнення пені виходячи з подвійної облікової ставки НБУ з 25 листопада 2011 року до 01 серпня 2014 року в сумі 1939 грн. 97 коп., та 426 грн. 66 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може, тому, що суд не повно встановив ті обставини справи, які мали правове значення для вирішення спору, порушив норми ЦПК України, щодо з`ясування змісту позовних вимог.

Суд не встановив, та не відобразив в рішенні з яких конкретно витрат складається основна сума боргу, яку на думку позивача безпідставно не виплатив відповідач, та не з`ясував, чи доведений прямий причинний зв`язок між тими витратами, які зазначав позивач та страховим випадком.

Рішення суду не відповідає вимогам ЦПК України, щодо його законності та обґрунтованості, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, з долучених до уточненої позовної заяви квитанцій вбачається, що позивач до суми позову включив витрати на таксі за період з липня 2009 року до вересня 2011 року на загальну суму 2085 грн.

Разом з тим, як вбачається з рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2013 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до НАСК «Оранта» про стягнення сум на лікування та інших витрат, такі позовні вимоги вже були предметом судового розгляду і в їх задоволенні було відмовлено, через недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між витратами на послуги таксі із проходженням медично-лікувальних процедур. (рішення а.с. 109, 5 аркуш рішення 1-4 абзац)

На підтвердження даного факту, також судом було досліджено цивільну справу № 2/752/1446/13 Голосіївського районного суду м. Києва , витребувану апеляційним судом, яка підтвердила, що аналогічні позовні вимоги були розглянуті раніше та в їх задоволенні вже було відмовлено.

Таким, чином враховуючи вимоги ст.. 205 ЦПК України, а саме наявність рішення яке набрало законної сили з приводу спору між тими сторонами про той самий предмет із тих само підстав, суд повинен був закрити провадження в справі в цій частині позовних вимог. Суд також не врахував, що позивачу відповідачем були відшкодовані витрати на лікування в сумі 21324 грн. 30 коп. за період з 28 травня 2009 року до 27 серпня 2010 року, відповідно до встановленої вироком Ірпінського суду суми. Разом з тим, позивач обґрунтовуючи позов в даній справі надав товарний чек оплати ним витрат на діагностику за 08 червня 2010 року в сумі 764 грн., тобто за той само період, а тому повторне стягнення і цієї суми є неправомірним.

Стосовно інших товарних чеків, а саме витрат за 18 лютого 2013 року та 19 червня 2013 року на суми відповідно 438 грн. та 823 грн., колегіє суддів встановлено, що позивач не надав суду будь-яких звернень до НАСК «Оранта» з приводу відшкодування цих сум після понесення ним цих витрат. Наявна в справі переписка позивача з відповідачем датована кінцем 2012 року, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач знав про ці витрати позивача та безпідставно їх не відшкодував.

Тобто позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про стягнення витрат понесених ним в лютому та червні 2013 року.

Колегія суддів роз`яснює, що позивач подавши вказані квитанції до страхової, разом з медичною документацією, яка підтверджує зв`язок між страховим випадком та цими витратами, в разі отримання відмови відповідача, матиме право повторно звернутись до суду за захистом своїх прав, якщо вони будуть порушені.

Стосовно інших витрат на діагностику та придбання спеціальних засобів, які позивач поніс в період з 02 листопада 2011 року на суму 443 грн. та в травні 2012 року на суму 485 та 520 грн., то колегія суддів вважає, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідача, тому, що позивач звертався до відповідача з заявами про відшкодування цих сум, надав медичні довідки, з яких вбачається, що позивача в травні 2012 року лікарями було направлено для здійснення діагностики травм пов`язаних з ДТП, а також йому було надано медичні рекомендації , для лікування отриманих травм, шляхом носіння спеціальних засобів (одягу), що підтверджується медичними направленнями та консультативним висновком , які знаходяться на 135-136 аркушах справи. Прямий причинний зв`язок між обставинами ДТП та призначеннями лікарів простежується також з виписки з амбулаторної картки позивача, яка була складена лікарями після виписки його з лікарні, де він лікувався після ДТП, яка також досліджена судом.

Посилання представника відповідача на те, що вказані квитанції позивач надавав при попередньому розгляді справи голосіївським судом, а тому ці вимоги не можуть повторно розглядатись колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Дійсно з дослідженої справи Голосіївського районного суду м. Києва номер якої наведено вище, вбачається, що вказані чеки позивачем надавались, разом з тим ні з рішення районного суду ні з ухвали апеляційного суду не вбачається, що такі вимоги були розглянуті, а тому відсутні підстави для закриття провадження в цій частині вимог на підставі ст.. 205 ЦПК України.

Загальна сума невідшкодованих відповідачем витрат на лікування та діагностику за період з листопада 2011 року до кінця травня 2012 року становить суму 1448 грн.

Так, як сума 443 грн. не була відшкодована відповідачем з 25 листопада 2011 року, то на підставі ст. 625 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу інфляційні втрати за період з 25.11.2011 року до 01 серпня 2014 року в сумі 112 грн. 60 коп.

Квитанції за травень 2012 року на загальну суму 1005 грн. відповідачу були надані позивачем 20 вересня 2012 року, а тому до 01 серпня 2014 року, відповідач також зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати в сумі 112 грн. 70 коп.

Загальна сума вже з урахуванням інфляційних втрат за лікування та діагностику, яку повинна відшкодувати страхова компанія на підставі ст. 24 Закону становить 1673 грн. 30 коп.

Відповідно до ст. 36 п.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страхової компанії особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Стосовно вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності , стягнення якої передбачено ст.. 36 Закону, то колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, в межах строку позовної давності один рік, який передбачений ст.258 ЦК України. для вимог про стягнення неустойки.

При цьому , суд враховує, що відповідач в даній справі подав заяву про застосування такого строку.

Так як позивач звернувся з позовом 03 лютого 2014 року, то неустойка, може бути стягнута за період 03 лютого 2013 року до 01 серпня 2014 року (період заявлений в позові), тобто за рік , що передував зверненню до суду, та за період перебування справи в суді з урахуванням збільшення вимог позивачем в ході розгляду даної справи.

Так як станом на лютий 2013 року, позивач надав відповідачу всі три чеки за якими судом стягуються суми, а відповідач безпідставно відмовив доплатити позивачу, в межах існуючого ліміту, витрати на лікування та діагностику, він є таким що прострочив виконання зобов`язань визначених законом. Відповідно пеня нараховується на всю суму 1448 грн. за період з 03 лютого 2013 року до 01 серпня 20-14 року, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та становить суму 323 грн. 44 коп.

Так як суд першої інстанції всі ці обставини не встановив, не застосував вказані норми матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вищезазначених вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ВАТ НАСК «Оранта» на користь держави стягується судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. , від якого був звільнений позивач при подачі позову та який помилково не був стягнутий районним судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства НАСК «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року скасувати.

Закрити провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення понесених ним витрат на таксі в сумі 2085 грн.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на лікування та діагностику, а також пені задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування та діагностику за період з 02 листопада 2011 року до 29 травня 2012 року з урахуванням індексу інфляції за період до 01 серпня 2014 року в сумі 1673 грн. 30 коп., а також пеню за період з 03 лютого 2013 року дог 01 серпня 2014 року в сумі 323 грн. 44 коп., а всього 1996 грн. 74 коп. (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість грн.. сімдесят чотири коп.)

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: