Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-5561/10
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси
у складі головуючого: судді Бобуйок І.А.
при секретарі - Джулай Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив суд, стягнути з відповідача на його користь понесені витрати в сумі 10 633,61 грн., пеню, нараховану в результаті прострочення зобов'язання, в розмірі 10 158,86 грн., витрати на юридичну допомогу в розмірі 2 000 грн., а також витрати на сплату держмита в розмірі 207,92 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на такі обставини. 16.05.2007 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату цієї пригоди відповідач ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Ніссан», який належить ОСОБА_3. Шкода, нанесена потерпілій ОСОБА_3, особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. У зв'язку з чим вона звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з метою отримання відшкодування. Наказом МТСБУ №1512 від 25.12.2007 року, ОСОБА_3 було компенсовано у повному обсязі матеріальний збиток, понесений в результаті ДТП. Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати понесені МТСБУ витрати.
Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без участі його представника, про що суду була надана заява.
Відповідач у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача, враховуючи відсутність заперечень від позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вина відповідача підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.07.2010 року, відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 21).
Згідно висновку № 385 автотоварознавчого дослідження належного ОСОБА_3 автомобіля марки «Ніссан» державний номер НОМЕР_2, сума матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля складає 10 333 грн. (а.с. 31).
Відповідно до квитанції №652930 від 11.06.2007 року, витрати пов'язані із проведенням автотоварознавчого дослідження становлять 300 грн. (а.с. 39).
18.09.2007 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до МТСБУ, просила на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати їй матеріальну шкоду, спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 (а.с. 19).
Наказом генерального директора МТСБУ № 1512 від 25.12.2007 року, на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 було перераховано 10 633,61 грн., за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження належного їй транспортного засобу (а.с. 12). Виплата була виконана МТСБУ у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення від 25.12.2007 року (а.с. 47).
Листом МТСБУ від 13.02.2008 року відповідачу було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати МТСБУ пов'язані з компенсацією ОСОБА_3 матеріальної шкоди (а.с. 9). Лист був отриманий відповідачем 19.02.2008 року, що підтверджує копія поштового повідомлення (а.с. 10-11). Проте на час звернення до суду витрати МТСБУ відповідачем відшкодовані не були.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" питання про відповідальність за шкоду, заподіяну (внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст. 440 ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.
Відповідно до ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до змісту ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, відсутність заперечень відповідача та доведену протиправність його дій, що призвело до матеріального збитку позивача, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу щодо відшкодування матеріального збитку в сумі 10 633,61 грн.
Стосовно вимоги позивача щодо нарахування та стягнення пені, суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Позивач не послався та не надав докази, яким договором або актом цивільного законодавства встановлений розмір грошової суми.
Тому суд відмовляє в задоволенні сплати нарахувань за подвійною обліковою ставкою НБУ у розмірі 5218,04 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Керуючись викладеним, суд задовольняє позовну вимогу щодо стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у сумі 4940,82 грн.
Відповідно до прибуткового касового ордеру № 6, витрати на правову допомогу, понесені позивачем складають 2 000 грн. (а.с. 46).
Згідно змісту ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи та ін.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на сплату державного мита, інформаційно-технічне забезпечення та правову допомогу з відповідача.
Керуючись ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, СУД -
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України на відшкодування матеріальної шкоди кошти в розмірі 10 633 (десять тисяч шістсот тридцять три ) гривні 61 (шістдесят одна) копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4940 (чотири тисячі дев'ятсот сорок) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на сплату юридичних послуг в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, сплачене державне мито в розмірі 207 (двісті сім) гривень 92 (дев'яносто дві) копійки, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
С У Д Д Я: І.А. Бобуйок