У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Буцяка З.І., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Наказ директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» № 17 від 06 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист».

Стягнуто з Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» 5 192 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішення в частині поновлення на роботі звернуто до негайного виконання.

В поданій апеляційній скарзі ДСЛП «Рівнелісозахист» вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким,що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1310/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_2

Доповідач : Демянчук С.В.

Зазначає, що ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини даної справи, але дав їм неправильну юридичну оцінку, внаслідок чого висновки, що містяться в рішенні суду, грунтуються не на законі, а на домислах і припущеннях суду, а отже, є помилковими.

Крім того вказує, що завтерджений в грудні 2014 року штатний розпис ДСЛП «Рівнелісозахист» на 2015 рік не передбачав і не міг передбачити змін в штатній чисельності ДСЛП «Рівнелісозахист», які фактично наступили тільки 06 квітня 2015 року, коли було прийнято наказ за № 17 про звільнення ОСОБА_1 з роботи у звязку зі скороченням його посади.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_1 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

У судовому засіданні представники ДСЛП «Рівнелісозахист», підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, ОСОБА_1 наказом № 26-к від 09 липня 2014 року переведений на посаду заступника директора у зв'язку із закінченням дії контракту, а 06 квітня 2015 року звільнений з посади заступника директора у зв'язку із скороченням посади заступника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Надана суду копія наказу № 17 від 06 квітня 2015 року підтверджує факт звільнення позивача з посади заступника директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку із скороченням посади заступника директора.

Наказом № 2 від 06 січня 2015 року за підписом директора ДСЛП «Рівнелісозахист» вирішено скоротити посаду заступника директора з 06 квітня 2015 року. Копія попередження від 06 січня 2015 року підтверджує, що ОСОБА_1 був попереджений цього числа про наступне скорочення займаної ним посади.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, ця норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником. При цьому вживані в цій нормі поняття: "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників".

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

За таких обставин підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КзПП України може бути скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штат працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 62 ГК України підприємство діє на підставі статуту, який має містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші положення, що не суперечать законодавство.

Відповідно до статуту Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» /а.с.38-49/ із змінами /а.с.57-58/ підприємство здійснює свою діяльність.

Згідно п. 6.4 зазначеного статуту, що узгоджується і з положенням про Державне агентство лісових ресурсів України /а.с. 50-55/, директор підприємства визначає структуру управління та затверджує штатний розпис. Пунктом 6.5 передбачено, що заступники керівника підприємства призначаються та звільняються з посади наказом директора.

З наказу № 2 від 6 січня 2015 року за підписом директора ДСЛП «Рівнелісозахист» вбачається, що посада заступника директора скорочується на підставі листа з Державного агентства лісових ресурсів України № 05-38/10-15 від 5 січня 2015 року, що підтверджеється і копією цього листа, наданої представником відповідача.

Із звернення № 51 від 7 квітня 2015 року за підписом директора ДСЛП «Рівнелісозахист» вбачається, що останній повідомив Державне агентство лісових ресурсів України про проведене звільнення заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист», яке проведено на виконання вказаного вище листа Державного агентства лісових ресурсів України від 5 січня 2015 року № 05-38/10-15.

За вказаних обставин, судом встановлено, що звільнення позивача з посади заступника директора ДСЛП «Рівнелісозахист» проведено на підставі листа Державного агентства лісових ресурсів України від 5 січня 2015 року № 05-38/10-15 та усних рекомендацій голови Держлісагенства України ОСОБА_3, яке обґрунтовувалось можливістю економії коштів.

Таким чином, колегія погоджеється з висновками суду першої інстанції про те, що на момент звільнення ОСОБА_1 не було реального скорочення штату працівників, а тому його звільнення було проведено із порушенням чинного законодавства про працю. При цьому підставними є покликання суду, що лист - це документ, який має рекомендаційний характер, а тому не може бути правовою підставою для проведення скорочення штату працівників.

Крім цього, копія штатного розпису на 2015 рік, затвердженого 31 грудня 2014 року, передбачає у Державному спеціалізованому лісозахисному підприємстві «Рівнелісозахист» на 2015 рік посаду заступника директора.

Встановлено, що зміни у штатному розписі були внесені лише 6 квітня 2015 року, тобто, після звільнення з роботи позивача, що встановлено із копії незатвердженого на даний час штатного розпису на 2015 рік та копій супровідних листів до нього, наданих представником відповідача.

Доводи апелянта про законність звільнення позивача, оскільки мало місце реальне скорочення та необхідність проведення скорочення не грунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до Державного класифікатора України "Державний класифікатор управлінської документації" ДК 010-98 штатний розпис є організаційно-розпорядчим документом, що використовується для вирішення організаційно-розпорядчих завдань управління.

Отже, штатний розпис - це локальний нормативно-правовий акт, тобто документ, яким у разі його затвердження зобов'язане керуватися підприємство у своїй діяльності. З огляду на це його повинен складати виключно уповноважений працівник підприємства.

Крім того, оскільки штатний розпис є організаційно-розпорядчим управлінським документом, то на нього поширюється Національний стандарт України "Державна уніфікована система документації. Уніфікова система організаційно-розпорядчої документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003)", затверджений наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, який набрав чинності 1 вересня 2003 року.

ОСОБА_4 соціальної політики України від 22 березня 2012 року № 42/06/186-12 "Про затвердження штатного розпису" роз'яснено, що прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису провадяться шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу), який буде визначати кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства.

Наказ, яким буде затверджений штатний розпис, оформлюється з дотриманням усіх вимог до організаційно-розпорядчої документації відповідно ДСТУ 4163-2003, який поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності.

Відповідні документи також повинні мати усі необхідні реквізити, зокрема: назву організації, назву виду документа, дату, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис тощо.

Докази, якими відповідачі обґрунтовують доводи про проведене скорочення даним вимогам закону не відповідають.

За вказаних обставин є правильними висновки суду першої інстнанції про те, що не було реального скорочення штату працівників на підприємстві, а відтак відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_1 з роботи, тому є правомірними вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» № 17 від 6 квітня 2015 року про його звільнення з посади заступника директора Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист», та в звязку з чим позивач підлягає поновлено на посаді заступника директора.

Доводи апеляційної скарги не містять заперечень висновків суду про задоволення позовних вимог про стягнення з Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» 5 192 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів ввжає, що оскільки позивача поновлено на роботі, тому обґрунтовано стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, сума якого не заперечується.

Також, за встановлених обстявин порушення прав позивача в сфері трудових правовідносин, суд дійшов вірного висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди. При цьому, колегія суддів погоджується і з визначеним судом розміром морального відшкодування, оскільки при цьому судом першої інстанції враховано в повному обсязі засади розумності, виваженості та справедливості, всі обставини справи та надані докази.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, належних, допустимих та переконливих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, представники відповідача не надали.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і заперечень висновків суду по їх оцінці, тому вони не заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «Рівнелісозахист» відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : З.І. Буцяк

ОСОБА_5