Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Кострицький В.В.
Справа № 408/59/15-ц
Провадження № 22ц/782/289/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Кострицького В.В.

суддів Карайван Т.Д., Стахова Н.В.

при секретарі Коротенку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області про зміну формулювання причини звільнення,

встановила:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила змінити формулювання причин звільнення її з роботи з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області із «звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням, у звязку з порушенням власником законодавства про працю ч.3 ст. 38 КЗпП України».

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 23 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області звернулося до апеляційного суду Луганської області з апеляційною скаргою на нього. Апелянт просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким в повному обсязі відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю, посилаючись на те, що воно винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Позивачка надала заяву про слухання справи без її участі,апеляційну скаргу не визнає.

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 26.10.2011 року ОСОБА_2 працювала на посаді начальника відділу юридичних та загальних питань у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганській області. З жовтня 2014 року відповідачем не виконуються зобовязання із своєчасної виплати заробітної плати, у звязку із чим станом на 24.12.2014 року виникла заборгованість з заробітної плати в сумі 10984,71грн (а.с. 17).

01 грудня 2014 року позивач звернулася з заявою про звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП України у звязку із порушенням умов трудового договору, укладеного між нею та відповідачем, та законодавства про працю, з вимогою провести розрахунок у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що передбачено ст. 44 КЗпП України. Дана заява була погоджена з в.о. начальника відділення ВД Фонду в м.Ровеньки Луганської області з виданням подання за №01/2619 від 01.12.2014 року про звільнення ОСОБА_2, що також було направлено до управління ВД Фонду з перечнем належних виплат за ч.3 ст. 38 КЗпП України (а.с.12,15).

Суд дав належну оцінку вказаним обставинам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, зазначаючи, що за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовій договір, при цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства ( ч.3 ст. 38 КЗпП) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину 3 статті 38 КЗпП України.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотності.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що відповідно до положення про управління начальник управління наділений функцією прийому працівників на роботу та звільнення з роботи, а питання щодо виплати заробітної плати надання відпусток та інше згідно положення про відділення відноситься виключно до повноважень відділення. Тобто суд неправомірно визначив управління виконавчої дирекції Фонду як боржника по виплаті заробітної плати ОСОБА_2 та порушника умов трудового договору між роботодавцем та робітником, тому управління не мало підстав звільнення позивача по ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Також відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до змісту наказу про звільнення ОСОБА_2 № 376 к від 01.12.2014 р., в частині проведення кінцевого розрахунку з ОСОБА_2, яке покладено на в.о. начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Ровеньки, та що являється доказом того, що фінансові розрахунки з працівниками відділень проводять саме відділення а не управління.

Судова колегія вважає доводи апелянта недоречними , оскільки предметом спору у цьому позові є змістовна складова наказу про звільнення, що є функціональним завданням управління, а не питання сплати заробітної плати. Одночасно відповідач (апелянт) не пояснює своє рішення щодо заміни підстав звільнення, визнає чи не визнає факт порушення трудового законодавства, однак самостійно змінює правову підставу розірвання трудового договору з ч.3 на ч.1 ст.38 КзпП України. Юридично значимі рішення у виниклих правовідносинах приймались відповідачем.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду слід вважати такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.1 ст. 308, ст. ст. 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: