Номер провадження: 22-ц/785/5816/15
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права та обов'язків забудовника житлового будинку в порядку спадкування за законом,-

встановила:

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права та обов'язків забудовника житлового будинку в порядку спадкування за законом, в якому просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є рідною матір'ю ОСОБА_3, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 права та обов'язки забудовника жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку розміром 0,19 га, виділену в користування ОСОБА_4 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1; виконання рішення в частині реєстрації права власності покласти на Удобненську сільську раду; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку розміром 2,3 га, яка належала ОСОБА_4 відповідно сертифікату на земельну ділянку частку (пай) від 10.08.1996 року, в порядку спадкування за законом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно за наявності незміненого та не скасованого заповіту, тому суд відмовив у задоволенні позову про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права та обов'язків забудовника житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 10 травня 2014 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 377395 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1, який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 71,7 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м, підвалу літ. «Б», комори літ. «В», споруд № 1-4; земельну ділянку площею 0,19 га, яка надана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по АДРЕСА_1; земельну частку (пай) розміром 2,3 га., яка належала ОСОБА_4 відповідно до сертифікату на земельну ділянку частку (пай) серії НОМЕР_1 від 10.08.1996 року.

З листа Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 31.01.2015 року за № 121/01-16 вбачається, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 не заводилась, з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.23).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 декілька разів складала заповіт 15.07.2003 року (а.с.50), 09.10.2009 року (а.с.35) та 15.10.2012 року (а.с.51).

За останньою редакцією заповіту від 15.10.2012 року ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона має право по закону, заповідала ОСОБА_5 (а.с. 51).

Зазначений заповіт є дійсним, не зміненим та не скасованим, що й не заперечувала ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо встановлення факту прийняття спадщини, визнання права та обов'язків забудовника житлового будинку в порядку спадкування за законом з наступних підстав.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюються на час відкриття спадщини.

Статтею 1241 ЦК України передбачено, що право на обов'язкову частку у спадщині мають - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка)

Позивачка не є особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, а тому враховуючи наявність заповіту, суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Але колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволені позову щодо встановлення факту родинних відносин з наступних підстав.

Суд у своєму рішенні зазначив, що позивачка є донькою померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4, але чомусь у задоволенні позову в цій частині відмовив.

З усіх документів, наявних в матеріалах справи, у тому числі свідоцтва про смерть вбачається, що спадкодавець мала прізвище «ОСОБА_4» (а.с.10), у той час коли позивачка, відповідно до копії паспорту, записана як «ОСОБА_4» (а.с.8).

Але відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2, яке видане на російській мові зазначено, що «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2» є донькою «ОСОБА_7» та « ОСОБА_4» (а.с.9).

Зазначене дає підстави зробити висновок, що позивачка дійсно є донькою померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4, а тому позовні вимоги в цій часині підлягають задоволенню.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову щодо встановлення факту родинних відносин підлягає скасуванню, в іншій частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим в частині відмови у задоволені позову щодо встановлення факту родинних відносин та підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням по справі нового рішення про задоволення зазначеної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту родинних відносин.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким встановити факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є рідною матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов