У Х В А Л А

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 106 089, 77 доларів США, що еквівалентно 1 247 662, 83 грн, заборгованості за кредитним договором, вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишено без змін.

12 червня 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частини четвертої статті 559 ЦК України, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року, 25 лютого, 18 березня 2015 року.

У підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права заявник надав постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14).

Колегія суддів вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України одними з підстав для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, і залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції погодився з їхніми висновками, що банк звернувся до суду із позовом до боржника та поручителя з вимогою про стягнення заборгованості по сплаті кредиту та процентів за його користування в межах шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Оскільки банком пред'явлено вимогу до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, то порука не вважається припиненою, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14).

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, зокрема на необхідність перевірки доводів апеляційної скарги щодо порушення банком шестимісячного строку звернення до поручителя та щодо припинення договору поруки, у зв'язку з чим на підставі статті 338 ЦПК України судове рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року суд касаційної інстанції на підставі вимог статті 338 ЦПК України скасував рішення суду апеляційної інстанції, а справу направив на новий апеляційний розгляд, зазначивши при цьому про порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме: суд не перевірив умов договору поруки та кредитного договору щодо строку їх дії, а також умов договору щодо порядку погашення кредиту та графіка погашення заборгованості. При цьому у зазначеній ухвалі не міститься правової позиції щодо спірних правовідносин.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року, якою суд касаційної інстанції касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» відхилив, а рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін, відсутні протилежні, висловленим в ухвалі, яку просить переглянути заявник, висновки суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права, зокрема суди встановили, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14) зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Порівняння судових рішень, наданих заявником як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором за заявою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко