РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 Провадження №2/425/361/15

Справа №425/604/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Томко Л.А., за участю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, якою, підтвердивши це під час надання пояснень, просила тільки розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

У судове засідання для розгляду справи по суті, зявились і позивач, і відповідач, але останній приймав участь у справі в режимі відеоконференції.

Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного її проживання із відповідачем у місті Попасна Луганської області, взаєморозуміння між ними було втрачено, зявились сварки і недовіра, а після того, як відповідач у січні 2015 року покинув сім`ю, бо поїхав проживати та працювати до міста Павлоград Дніпропетровської області, вони взагалі втратили зв'язок. Відповідач з цього часу проблемами сім`ї не цікавиться, не дзвонить, фінансово не підтримує, тобто шлюб існує формально, оскільки коло тих обовязків чоловіка, які за її уявленнями він повинен виконувати у шлюбі, відповідач не виконує. А стосунки налагодити навіть не пропонував, і в цьому напрямку жодних дій не вчинив. Також позивач просила суд врахувати, що вона остаточно втратила бажання перебувати з відповідачем у шлюбних та сімейних стосунках, а про примирення з ним не може йти мови. Як наслідок збереження шлюбу буде суперечити її інтересам.

Відповідач визнав, що сварки мають місце та те, що втрачено взаєморозуміння, але наслідком цього є упереджене ставлення позивача до нього та його батьків, що власне і призводить до конфліктів. Зокрема, від нього вона постійно вимагала більше працювати і більше заробляти, а батьків вважала такими, що заважають будувати сім`ю і допускала у відношенні до них грубощі. Також відповідач вказував на те, що на момент розгляду справи примиритись з позивачем не бажає, і має сумніви у тому, що дитина, яка народилась під час перебування ними у шлюбі є саме його дитиною. І нині, в іншій судовій справі, він оспорює своє батьківство. А бути й надалі його дружиною, позивача можна примусити, навіть якщо вона не має такого бажання.

На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, та з урахуванням визнаних сторонами обставин у судовому засіданні, суд, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:

Позивач, ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), та відповідач, ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), перебувають у шлюбі, який зареєстровано між ними відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровської області 08 серпня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №224, та видано свідоцтво про одруження серії 1-КИ №224519.

За час спільного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, поступово, втратили почуття взаєморозуміння і взаємної любові через постійні сварки, які виникали з приводу уявлень ОСОБА_4 про обсяг та зміст обовязків ОСОБА_5, як чоловіка у шлюбі, та ролі його батьків у побудові їх сім`ї.

З січня 2015 року після того як відповідач, без сім`ї, поїхав проживати і працювати до батьків у Дніпропетровську область, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підтримували зв'язок один з одним, як наслідок, жодним чином не цікавились проблемами один одного, а фактично не визначений стан сімейних та шлюбних стосунків між ними, першим, ніхто виправляти не хотів. При цьому, ініціатива щодо примирення не вирішувалась та не пропонувалась будь-ким з них.

З вказаного часу, позивач остаточно визначилась що примирення з ОСОБА_6 вона не бажає, оскільки його поведінка не відповідає її уявленням про зміст та обсяг обовязків, які повинен виконувати чоловік у шлюбі, а їх погляди на побудову сімейних відносин є різними. При цьому, за її переконанням, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам щодо побудови шлюбних та сімейних відносин на основі довіри один до одного та вільної згоди на перебування у шлюбі, оскільки вона вже не бажає перебувати із відповідачем у шлюбі та будувати з ним сім`ю.

Наведені обставини, ні позивачем ні відповідачем, не оспорювались.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України).

Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин.

Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Таким чином, з огляду на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а примушування жінки до шлюбу не допускається, зважаючи на визначеність волі позивача щодо небажання перебувати у шлюбі з відповідачем у подальшому, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя і те, що дійсною причиною позову являється наявність у позивача з відповідачем різних поглядів на побудову відносин між собою у шлюбі та сім`ї, усунути які неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу позивача, що має істотне значення, у вигляді побудови сімейних і шлюбних відносин за її власними уявленнями про шлюб та сім`ю, які при цьому не суперечать закону та нормам моралі сучасного суспільства, але які не поділяє відповідач, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню.

При цьому, безпосередньо під час судового засідання, судом встановлено, що використання позивачем права на розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі. А наявний між позивачем та відповідачем спір щодо утримання та батьківства малолітньої дитини, яка народилась під час перебування ними у шлюбі вирішуються судом в іншій судовій справі.

Отже, керуючись статтями 1-11,15,18,57-64,158-198,208,209,212-215,218,223 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), який було зареєстровано у ІНФОРМАЦІЯ_4, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Павлоград Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 08 серпня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №224, та видано свідоцтво про шлюб серії 1-КИ №224519.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя - Д.С. Коваленко