АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8436/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Литвинова І.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Мараєва Н.Є.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2, яка також є законним представником ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2, яка також є законним представником ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про виселення та зняття з реєстраційного обліку - задоволено.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 та знято ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою реєстрації - квартира АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернулось до суду з позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 квітня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 180 0000,00 доларів США. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2012 року було постановлено звернути стягнення на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом реалізації вказаного майна на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Виконавчий лист за вищезазначеним рішенням був пред'явлений до примусового виконання до ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві, де 18.10.2012 року було відкрито виконавче провадження. 10.02.2014 року на адресу відповідачів було направлено вимогу про виселення, яка була отримана відповдіачами 15.02.2014 року. Проте протягом 30 денного строку квартира відповідачами не звільнена, тому позивач звернувся до суду з позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 180 0000,00 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2012 року було постановлено звернути стягнення на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом реалізації вказаного майна на публічних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Рішення суду набрало законної сили.

Банком 10.02.2014 року на адресу відповідачів було направлено вимогу про виселення, яка була отримана 15.02.2014 року. Проте протягом 30 денного строку квартира відповідачами не звільнена.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

При цьому, рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч. ч. 1,3 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом.

При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Питання про зняття особи із реєстрації передбачено спеціальним Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

В силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Судом першої інстанції, виходячи з наведених норм Закону вірно встановлено відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, а виходячи з цього відповідачі підлягають виселенню та відповідачів належить зняти з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду порушено інтереси малолітнього ОСОБА_3, оскільки реєстрація місця проживання дитини за заявою законного представника здійснюється за згодою іншого законного представника, а тому реєстрація проживання дитини є законною, оскільки відповідно до довідки форми 3 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 08.12.2011 року мешкає за адресою спірної квартири: АДРЕСА_1, однак зареєстрованим не значиться. (а.с.39).

Крім цього, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в м. Києві ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 24.11.2014 року по місту Києву зареєстрованим не значиться.(а.с.61).

Тобто, на час постановлення рішення суду від 09.04.2015 року малолітній ОСОБА_3 у спірній квартирі зареєстрований не був. Доказів проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України відповідачами суду не надано. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2015 року права малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 не порушено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачами вимоги про добровільне звільнення із спірної квартири, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається із зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2, вимогу банку про виселення № 10206/451 від 10.02.2014 року відповідачі отримали 15.02.2014 року, однак вимог банку щодо виселення в установлений строк не виконали.(а.с.44).

Крім цього, вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону № 898-IV. З урахуванням ч. 2 ст. 39 Закону № 898-IVвідповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на стадії виконавчого провадження протягом дії Закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Печерської районної в м. Києві державної адміністрації - відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді