Справа № 463/5104/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/2626/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача Дубік О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради Львівської області на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради Львівської області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано наказ директора Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради Львівської області №41 від 28 серпня 2014 року «Про звільнення з посади ОСОБА_2».

Стягнуто з Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014 року по 09.02.2015 року в розмірі 14513,00грн.

Стягнуто з Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради Львівської області в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суду оскаржив Дитячий дошкільний будинок №1 Львівської міської ради Львівської області в особі представника Дубік Оксани Андріївни.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про те, що звільнення позивача було проведено з порушенням процедури передбаченої КЗпП України, а саме належним чином не повідомлено її про наступне вивільнення та не отримано згоди профспілкового комітету на її звільнення, оскільки позивач про можливе вивільнення була повідомлена, що підтверджується протоколами зборів трудового колективу від 19.06.2014року, 26.06.2014р. та від 20.08.2014 року. Також позивачці були запропоновані вакантні посади, однак остання не виявила бажання щодо переведення на іншу роботу. Зазначає, що оголошення про можливе вивільнення було розміщено на дошці оголошень дошкільного дитячого будинку №1. Окрім цього, повідомлення про майбутнє вивільнення було направлено позивачу рекомендованим листом, який повернувся за закінченням терміну зберігання, що слід вважати належним повідомленням у відповідності до ст.74 ЦПК України. Стверджує, що доводи позивача про звільнення її у вихідний для неї день є голослівними, оскільки відповідно до табеля обліку робочого часу за місяць серпень 28.08.2014 року позивач була на роботі та за цей день їй проведено нарахування заробітної плати. Щодо надання згоди профспілкового комітету на звільнення позивача з роботи, то така була надана 15.08.2014 і позивач проігнорувала зазначені збори, а відтак стверджує, що звільнення позивача відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача Дубік О.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу доводів апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 працювала на посаді вихователя Дитячого дошкільного будинку №1 з 1998 року (а.с.6).

Відповідно до наказу №41 від 28.08.2014 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади у зв»язку із скороченням чисельності або штату з 28.08.2014 р. по ст.40п.1 КЗпП України ( а.с.3).

Судом встановлено, що із зазначеним вище наказом про звільнення позивачка ознайомлена 03.09.2014 року при отриманні трудової книжки та розрахунку при звільненні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому ч.2 ст. 40 Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

У відповідності до ст.49-2 ч.1-3 КЗпП України про наступне вивільнення працівника попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При перевірці судом дотримання вимог трудового законодавства встановлено, що підставою для скорочення чисельності або штату працівників послужив наказ відділу освіти Личаківського району управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 29.05.2014 року № 08-09/84-ос ( а.с.33) із внесеними до нього змінами наказом від 04.08.2014 року № 08-09/108-ос (а.с.34).

На виконання вищезазначених наказів директором Дитячого дошкільного будинку №1 ЛМР було винесено наказ №49 від 12.062014 року із змінами внесеними у нього наказом № 54 від 08.08.2014 року, яким передбачалися зміни в організації праці установи, а саме закриття з 28.08.2014 року однієї групи компенсуючого типу для дітей з ЗПР.

Пунктом 2 наказу передбачено попередження працівників закладу про скорочення штату відповідно до вимог чинного законодавства.

При дослідженні матеріалів справи як судом першої інстанції так і перевірці доводів апеляційної скарги щодо виконання вимог трудового законодавства роботодавцем в частині повідомлення працівника персонально не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення встановлено, що позивачка ОСОБА_2 персонально про скорочення її посади та наступне вивільнення за два місяці перед звільненням по ст.40 п.1 КЗпП України повідомлена не була.

Про дані обставини дізналася на зборах працівників Дитячого дошкільного будинку №1 м.Львова 20.08.2014 року, а 03 вересня 2014 року отримала трудову книжку про її звільнення на підставі наказу № 41 від 28.08.2014 року по ст. 40 п.1 КЗпП України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. У матеріалах справи відсутні акти про те, що позивачці ОСОБА_5 вручалося повідомлення про вивільнення її посади та майбутнє скорочення та надавався наказ про зміни в організації роботи установи та майбутнє вивільнення її посади, однак остання відмовилася від підпису про ознайомлення з такими документами.

Про необхідність дотримання вимог трудового законодавства при вивільненні працівників з роботи дано роз»яснення у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» .

Верховний Суд України у постанові від 01 квітня 2015 року чітко прописав, що частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов»язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов»язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов»язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з»явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обов»язком роботодавця.

У поданні №169 від 12.08.2014 року директора Дитячого дошкільного будинку №1 у ПК ДДБ №1 м. Львова (а.с.66) у п.6 зазначено, що ОСОБА_2 від переведення на запропоновані посади відмовилася. Іншої роботи, яку вона могла б виконувати за своїм фахом і кваліфікацією немає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції підставно посилався на дану обставину . В суді апеляційної інстанції представник відповідача Дубік О. А. зазначила, що акт про відмову ОСОБА_2 від запропонованої роботи не складався. В той же час позивачка ОСОБА_2 заперечила дані обставини щодо пропозиції їй іншої роботи.

На вимогу апеляційного суду профспілковим комітетом ДДЗ №1 м. Львова у відповідності до вимог ст..43 КЗпП України повторно розглянуто подання директора Дитячого дошкільного будинку №1 від 12.08.2014 року за №169 відносно позивачки ОСОБА_2 та надано згоду на її звільнення по ст..40п.1КЗпП України.

Перевіривши всі обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України дано належну оцінку зібраним доказам у їх сукупності, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Постановлене рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Дитячого дошкільного будинку №1 Львівської міської ради Львівської області в і д х и л и т и.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О. П.Павлишин