Справа №469/159/15-ц 30.06.2015 30.06.2015 30.06.2015
Провадження №22-ц/784/1496/15
Провадження № 22 ц/784/1496/15 Головуючий в 1 інстанції - Гапоненко Н.О.
Категорія 30 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

30 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Свіщуком О.В.,

за участю:

- прокурора Цвікілевич Н.В.,

- представника відповідача - Одинока В.В.,

- третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року ухвалене за позовом ОСОБА_4 до Березанської селищної ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

09 лютого 2015 року ОСОБА_4 пред'явив до суду позов до Березанської селищної ради Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2015 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору голову Березанської селищної ради Миколаївської області ОСОБА_3

В обґрунтування позову ОСОБА_4 вказував на те, що відповідач неодноразово своїми незаконними рішеннями відмовляв та безпідставно на тривалий строк відкладав розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва нежитлового приміщення (гаража), який за його замовленням у 2013 році був виготовлений ПП ОСОБА_5 на підставі рішення Березанської селищної ради № 12 від 16 травня 2013 року, мотивуючи тим, що місце розташування земельної ділянки не погоджено.

Своїми діями селищна рада не дає можливості узаконити збудований на земельній ділянці гараж, а навпаки намагалась через суд його знести, як самочинно збудований.

Посилаючись на виписані обставини та на душевні страждання, яких зазнав у зв'язку з діями і бездіяльністю відповідача, та протиправною поведінкою його посадових осіб, щодо вирішення його заяви та винесення незаконних рішень по ній, та порушення цим звичайного способу життя, погіршення стану його здоров'я, позивач на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та Закону України «Про звернення громадян», уточнюючи позовні вимоги, остаточно просив стягнути з Березанської селищної ради Миколаївської області 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Березнаського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

-2- ОСОБА_4 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов до відповідача про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові, районний суд виходив з його безпідставності, у зв'язку з відсутністю доказів заподіяння позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частина 2 статті 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами доказуванню підлягають: а) наявність шкоди; б) незаконність рішень (дій, бездіяльність) заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень (дій, бездіяльності) заподіювачем. Наявність чи відсутність вини заподіювача в даному випадку правового значення не має.

Положеннями ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що шкода заподіяна, зокрема фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Березанської селищної ради Миколаївської області за № 12 від 16 травня 2013 року надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва нежитлового приміщення (гаража) із земель не наданих у власність та користування ОСОБА_4 площею 0,01 га в межах території Березанської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1.

-3-

Виконавчим комітетом Березанської селищної ради Миколаївської області ОСОБА_4 надано дозвіл для відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування нежитлового приміщення (гаражу) за вказаною адресою.

19 березня 2014 року Березанською селищною радою Миколаївської області на ім'я ОСОБА_4 направлено лист за № 2.13/499 про відмову в затвердженні проекту із землеустрою по відведенню земельної ділянки з посиланням на те, що не надано викопіювання з чергового кадастрового плану по місцю розташування нежитлової будівлі (гаражу) та місце розташування вказаного об'єкту не було погоджено із селищною радою.

Положеннями пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Рішенням Березанської селищної ради Миколаївської області за № 22 від 25 квітня 2014 року відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва нежитлового приміщення (гаража) із земель не наданих у власність та користування ОСОБА_4, площею 0,01 га в межах території Березанської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам закону.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_4 його оскаржив до районного суду.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2014 року, що набрало законної сили 22 вересня 2014 року, вищезазначене рішення селищної ради визнано незаконним, як таке що не відповідає вимогам закону.

19 листопада 2014 року на засіданні сесії селищної ради, на якому позивач особисто брав участь, прийняте рішення № 79, яким ОСОБА_4 знов було відмовлено у затверджені проекту землеустрою з тих же мотивів та підстав.

Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2014 року, яка набрала законної сили 06 січня 2015 року, за позовом ОСОБА_4 вказане рішення селищної ради визнано незаконним і скасоване, у зв'язку з необґрунтованістю та зобов'язано Березанську селищну раду Миколаївської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під гараж (виготовлений на підставі договору №100 від 10 жовтня 2013 року ПП ОСОБА_5) відповідно до норм чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 збудував гараж.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08 грудня 2014 року рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Березанської селищної ради Миколаївської області до ОСОБА_4 про знесення самочинного збудованого гаражу відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що районний суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову про знесення самочинного будівництва до спливу строку, що зазначений у приписі Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Миколаївської області за № 276 від 11 серпня 2014 року, оскільки знесення це крайня міра, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Обставини, встановлені судовими рішеннями у цих справах, що набрали законної сили, згідно положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Отже, рішення селищної ради були незаконними та на відповідачеві лежав тягар довести законність своїх рішень, однак цього не доведено, оскільки обставини встановлені судовими рішеннями є преюдиційними.

-4-

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів факт незаконності рішень відповідача щодо розгляду його заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва нежитлового приміщення (гаража) та спричинення цим йому моральної шкоди, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного способу життя та вимагала від нього додаткових зусиль щодо вирішення цього питання. А тому відповідно до ст.ст. 1167, 1173 ЦК України обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди за рахунок коштів місцевого бюджету слід покласти на відповідача.

За такого, висновок районного суду про те, що внаслідок незаконних рішень відповідача позивачу не спричинено моральну шкоду, на думку колегії суддів, є помилковим.

З матеріалів справи також вбачається та судом встановлено, що з 02 червня 2005 року по 01 липня 2006 року ОСОБА_4 була встановлена інвалідність у зв'язку з наслідками черепно - мозкової травми та рекомендовано лікування у неврологічному відділенні два рази на рік. За вказаний час він отримував пенсію по інвалідності.

З медичних документів установлено, що 22 грудня 2014 року ОСОБА_4 звертався до лікаря невропатолога зі скаргами на періодичні головні болі з червня 2013 року, йому поставлено діагноз: наслідки тяжкої ЗЧМТ; 04 лютого 2015 року він звертався до лікаря терапевта зі скаргами на слабкість, поганий сон, оніміння верхніх кінцівок, роздратованість, постановлено діагноз: астено-невротичний синдром.

Іншого матеріали справи не містять.

За таких обставин, вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер та об'єм заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь їх доведеності, і вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок коштів місцевого бюджету на користь позивача 200 грн.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Разом з тим, наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_4 також зазначав, що неправомірними діями, бездіяльністю та рішеннями посадових осіб селищної ради при розгляді питання про затвердження проекту землеустрою йому спричинена моральна шкода.

На підтвердження цих обставин позивач надав лист прокуратури Березанського району Миколаївської області № 1657 вих - 14 від 15 липня 2014 року за результатами розгляду його звернення.

Між тим, на думку колегії суддів, перевірка, проведена районною прокуратурою при розгляді звернення ОСОБА_4, знайшла ряд недоліків у роботі її посадових осіб щодо процедури розгляду питань, пов'язаних із безоплатною приватизацією земельних ділянок громадянами, за що було внесено подання про усунення порушень вимог законодавства. Однак, позивачем не надано переконливих доказів заподіяння йому цим моральної шкоди, та не доведено й причинного зв'язку між недоліками у роботі відповідача та спричиненням моральної шкоди, оскільки відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань регулювання земельних відносин вирішується селищною радою. А тому відповідно до ст. 1167, 1174 ЦК України ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок власних коштів Березанської селищної ради Миколаївської області не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати понесені позивачем.

-5-

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1 грн. 83 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Березанської селищної ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Березанської селищної ради Миколаївської області за рахунок коштів місцевого бюджету на користь ОСОБА_4 200 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 грн. 83 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: