Справа № 689/324/15-ц
Провадження № 2/689/131/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Кульбаби А. В.,

при секретарі Білоус Г.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача

ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ярмолинці цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В позові зазначив, що 17 грудня 2013 року померла ОСОБА_5, яка була матірю ОСОБА_4. 9 грудня 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй земельну ділянку площею 2, 38 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради, ОСОБА_4. Даний заповіт був зареєстрований у спадковому реєстрі 28 липня 2014 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 2, 38 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії Р2 № 880324. 22 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_6 для оформлення спадкових прав за заповітом після смерті ОСОБА_5 22.01.2014р. позивач отримав відмову щодо оформлення спадкових прав приватного нотаріуса через неподання останньому оригіналу державного акту на право власності на землю. Позивач не надав нотаріусу оригінал даного державного акту, оскільки він знаходиться в його племінника ОСОБА_2.

Відповідач до початку розгляду справи по суті предявив зустрічний позов до позивача про визнання недійсним заповіту, в якому зазначив, що ОСОБА_5 є його бабусею. В нього із спадкодавцем були дуже добрі родинні відносини і 23 червня 1994 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла йому. В 2008 році його дядько (син ОСОБА_5П.) ОСОБА_4 забрав бабусю до себе в с. Перейма Балтського району Одеської області. 17 грудня 2013 року ОСОБА_5 померла. Вже після смерті бабусі при поданні ним заяви про прийняття спадщини стало відомо, що існує ще один заповіт від 9 грудня 2013 року, який посвідчено секретарем Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2, 38 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 880324, виданий Томашівською сільською радою та зареєстрований в спадковому реєстрі 28 липня 2014 року за № 26. Вважає, що волевиявлення бабусі при складанні заповіту не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона вказаний заповіт не підписувала. Отже, невиконання підпису та напису на заповіті саме ОСОБА_5 є порушенням норм ст. ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України, що є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Крім цього, зазначає, що в момент вчинення правочину (складання заповіту), його бабуся не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому вказаний заповіт є недійсним на підставі ст. ст. 202, 215, 225, 1257 ЦК України. Також стверджує, що заповіт був внесений в реєстр аж 28.07.2014р., вже після спливу 6-ти місячного строку та з порушенням строку державної реєстрації заповітів та спадкових договорів.

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 5 березня 2015 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування обєднано в одне провадження із зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив. Суду пояснив, позивач не може оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки відповідач незаконно утримує оригінал державного акта. Також зазначив, що зустрічний позов є необґрунтований, оскільки відповідач не довів, що спадкодавець на момент складання заповіту була в безпорадному стані або його ж взагалі не підписувала.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав. Суду пояснив, що його бабуся в 1994 року склала на нього заповіт, за яким все своє майно заповіла йому. Не зрозуміло з яких причин в 2013 році перед смертю був складений новий заповіт. Зі слів свого дядька йому відомо, що за 2 місяці до смерті бабця перебувала в комі.

Представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечила, а зустрічний позов підтримала. Суду пояснила, що під час складання заповіту спадкодавець не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому вказаний заповіт від 9 грудня 2013 року є недійсним.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що первісний позов необхідно задоволити, а у зустрічному позові відмовити.

Судом встановлено, що 17 грудня 2013 року померла спадкодавець, ОСОБА_5. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 38 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Ярмолинецького району, що підтверджується копією державного акта (а.с. 7, 72). 28 квітня 2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до приватного нотаріуса звернувся відповідач по справі, ОСОБА_2, якому спадкодавець заповіла своє майно, що посвідчений секретарем виконкому Томашівської сільської ради Ярмолинецького району 29 червня 1994 року. Також, 28 квітня 2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до приватного нотаріуса звернувся позивач по справі, ОСОБА_4, якому спадкодавець на підставі заповіту від 9 грудня 2013 року, що посвідчений секретарем Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області, заповіла державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 880324. Ці обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 45-57).

Так, згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А ст. 1218 ЦК України зазначає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним

Таким чином, на підставі ст. 1254 ЦК України заповіт, що був складений спадкодавцем 9 грудня 2013 року, скасував заповіт, що був складений спадкодавцем 29 червня 1994 року, в частині, в якій він йому суперечить, а саме у спадкуванні належної спадкодавцю земельної ділянки площею 2, 38 га на підставі державного акту від 11.08.2004р.

Отже, спадкоємцем нерухомого майна земельної ділянки площею 2, 38 га, що розташована на території Томашівської сільської ради Ярмолинецького району, після смерті ОСОБА_5, яка померла 17 грудня 2013 року, за заповітом від 9 грудня 2013 року є позивач, ОСОБА_4, який на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до припису ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Таким чином, у звязку із відсутністю у позивача правовстановлюючого документа, який засвідчує належність спадкодавцю, ОСОБА_5, земельної ділянки площею 2, 38 га, необхідно визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2, 38 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Ярмолинецького району і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 за № 880324 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 34 24 лютого 2005 року, ОСОБА_5, яка померла 17 грудня 2013 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

Так, в ході судового розгляду відповідачем та його представником не надано суду жодних належних і допустимих доказів того, що волевиявлення спадкодавця (заповідача) при складанні заповіту 9 грудня 2013 року не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки вона вказаний заповіт не підписувала, а також, що в момент вчинення правочину (складання заповіту) його бабуся не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 746 грн. 18 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1254, 1268, 1269 Цивільного Кодексу України; ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2, 38 га, яка розташована на території Томашівської сільської ради Ярмолинецького району і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 за № 880324 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 34 24 лютого 2005 року, ОСОБА_5, яка померла 17 грудня 2013 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 746 грн. 18 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в Апеляційний суд Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 4 червня 2015 року.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя А.В. Кульбаба