АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/1363/15 Головуючий 1-ї інстанції - Шарка О.П.
Справа № 2-645/6634/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Фрунзенський РВ м. Харкова ГУ ДМС України в Харківській області про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності відповідача на 4/21 частки на квартиру АДРЕСА_1, стягнення з нього на її користь грошової компенсації вартості цієї частки в сумі 23 770 грн., визнання за нею права власності на 4/21 частки квартир №26 за вказаною адресою та зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову позивачка посилалась на те, що у жовтні 1998 року нею та ще шістьма членами її сім'ї була приватизована спірна квартира та поділена між всіма власниками на частки - по 1/7 частці кожному.

У липні 2011 року один із співвласників квартири ОСОБА_7 помер. Його 1/7 частку успадкували його мати ОСОБА_4 в розмірі 2/3 та син ОСОБА_3 в розмірі 1/3.

У листопаді 2012 року помер ще один із співвласників квартири ОСОБА_8, 1/7 частку якого успадкувала його дружина ОСОБА_8

На теперішній час частки на спільну квартиру розділені наступним чином : позивач володіє 3/21 часткою квартири; ОСОБА_8 - мати позивача, володіє 8/21 часткою; ОСОБА_6 володіє 3/21 часткою; ОСОБА_5 володіє 3/21 часткою квартири, ОСОБА_3 володіє 4/21 часткою квартири.

Всі вищевказані співвласники зареєстровані у спірній квартирі, але ОСОБА_3 більше ніж 13 років у цій квартирі не проживає, не платить комунальні послуги, жодним чином не приймає участі в її утриманні. Зі згоди всіх власників квартири вона неодноразово зверталась з пропозицією до відповідача викупити його частку у спільній квартирі, але він не погодився.

Щодо стягнення грошової компенсації, згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності від 28 липня 2014 року, вартість частки відповідача, (саме 4/21) складає 23 770 грн.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. Окрім того, зазначив, що оспорювана частка у власності на житло є єдиною нерухомістю, на яку він має право власності.

Треті особи ОСОБА_8., ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти їх задоволенні не заперечували.

ОСОБА_9 надав суду письмову заяву, в якій підтримав позов в повному обсязі.

Третя особа Фрунзенський РВ м. Харкова ГУ ДМС України в Харківській області також надав суду письмову заяву в якій в ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування фактичних обставин справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що припинення права власності на належні ОСОБА_3 4/21 частин у квартирі АДРЕСА_1, завдасть істотної шкоди відповідачу, який іншого житла, крім спірного, на праві приватної власності не має.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі, а саме: ОСОБА_1 - 3/21 частки квартири; ОСОБА_8 - матір позивача, - 8/21 частки ; ОСОБА_6 - 3/21 частки; ОСОБА_5 - 3/21 частки квартири, ОСОБА_3 - 4/21 частки квартири (а.с.48-50).

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Матеріали справи свідчать, та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у спірному житловому приміщенні. Сам по собі факт його не проживання у спірній квартирі не є підставою для задоволення позовних вимог.

Та обставина, що ОСОБА_3 не сплачував вартість комунальних послуг також не є підставою для припинення його права на частку у спільній частковій власності. Вказана обставина є підставою для вирішення спору іншим шляхом у відповідності до діючого законодавства.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що припинення права власності відповідача на 4/21 частин спірного житла завдасть йому істотної шкоди, який не має іншого житла на праві власності.

Відповідно до технічного паспорту спірна квартира має чотири житлові кімнати (а.с.10-11).

Порядок користування спірним житлом сторонами не визначався. Доказів того, що спільне володіння і користування майном є неможливим матеріали справи не містять.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації та зняття з реєстраційного обліку у зв'язку з ненаданням нею доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала позовні вимоги та не доведенням фактів, які підтверджували б її позовні вимоги.

Крім того, у порушення умов, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, грошову компенсацію, необхідно було визначити відповідно до ринкової вартості квартири, що відповідало б роз'ясненням п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4.10.1991р. з послідуючими змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадянина на жилий будинок» .

Висновок про вартість майна 4/21 частин спірної квартири, виконаний ТОВ «Ріелті-Брокерідж» без врахування вищевказаних роз'яснень (а.с.17). Визначена вказаним ТОВ вартість спірної частки у сумі 23 770 грн. є незначною, що позбавляє відповідача за грошову компенсацію у вказаному розмірі придбати інше житло.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: