АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3423/15
Категорія: комунальні платежі Доповідач: Коростійова В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2015 року по справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, зустрічним позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Харківські теплові мережі», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання права на державну гарантію по сплаті за теплозабезпечення (гарячу воду та опалення), зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2012 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення і підігрів гарячої води, який уточнило 17 лютого 2015 року.

Просило стягнути солідарно заборгованість : з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за період з 1 серпня 2004 року по 31 серпня 2007 року у сумі 1367,89 грн.; з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за період з 1 вересня 2007 року по 31 жовтня 2012 року 1442,27 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову посилалось на те, що надає відповідачам послуги з централізованого опалення і підігріву гарячої води за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_5 отримує ці послуги з вересня 2007 року.

Вказані послуги відповідачі сплачували не у повному обсязі, внаслідок чого з серпня 2004 року по 3 жовтня 2012 року допустили заборгованість у сумі 2810,16 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просило позов задовольнити.

31 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до КП «ХТМ», залучивши до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , на стороні позивача ОСОБА_6 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Просив: визнати за ним право на державну гарантію по сплаті за теплозабезпечення (гарячу воду та опалення) відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про міліцію» та рішень Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року та від 3 червня 1999 року; зобовязати КП «ХТМ» виконувати державні гарантії 50% сплати комунальних платежів за законами України, у тому числі за законом України «Про міліцію» та рішеннями Конституційного Суду України; стягнути з КП «ХТМ» на його користь 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилався на те, що з 1988 року він є пенсіонером МВС України і відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію» має не пільги, а гарантії по 50% сплаті комунальних платежів. КП «ХТМ» надає 50% знижку на оплату послуг теплопостачання йому та його дружині, проте, у межах норм споживання житлово-комунальних послуг, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №879 від 1 серпня 1996 року «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати». Вважає, що дія вказаної постанови на нього не поширюється.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 січня 2013 року позови обєднані в одне провадження.

Взаємних вимог один до одного сторони не визнали.

До ухвалення судом рішення ОСОБА_3 подав заяву про застосування строку позовної давності.

КП «ХТМ» заяву про поновлення строку позовної давності не подало.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства до суду не зявилось. Надало письмові пояснення, в яких надання ОСОБА_3 знижки по оплаті житлово-комунальних послуг в межах норм споживання повязувало з фінансовими можливостями держави.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2015 року позов КП «ХТМ» задоволено частково. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 1 грудня 2009 року по 31 жовтня 2012 року у сумі 1140,68 грн. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у позові КП «ХТМ» відмовити, а його зустрічний позов задовольнити. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду першої інстанції не оскаржили, письмових заперечень на апеляційну скаргу не подали.

Перевіряючи законність і обгрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що КП «ХТМ» надає відповідачам послуги з централізованого опалення і підігріву гарячої води за адресою: АДРЕСА_1.

Права і обовязки виробників, виконавців, споживачів у сфері житлово-комунальних послуг встановлені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року.

Згідно п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 плата за ці послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим періодом відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено відповідним розрахунком КП «ХТМ», що відповідачі несвоєчасно і не у повному обсязі сплачували послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води, які їм надавало КП «ХТМ».

За період з 1 серпня 2004 року по 31 серпня 2012 року допустили заборгованість у сумі 2810,16 грн.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_3 до винесення рішення судом заявив про застосування строку позовної давності.

З огляду на це, суд першої інстанції підставно застосував до частини вимог позивача строк позовної давності та стягнув з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення і підігрів холодної води за період з 1 грудня 2009 року по 31 жовтня 2012 року у сумі 1140,68 грн.

Підставно суд першої інстанції відмовив ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_3 посилається на те, що він з 1988 року є пенсіонером МВС України і відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію» має гарантії по 50% сплаті комунальних платежів.

Судом встановлено і визнається ОСОБА_3, що КП «ХТМ» за період з 1 грудня 2009 року по 31 серпня 2012 року надавало йому та члену його сімї дружині ОСОБА_4 50% знижку сплати послуг з теплопостачання, проте надавало її у межах норм споживання житлово-комунальних послуг, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №879 від 1 серпня 1996 року «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати».

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та повинні надаватися в порядку і розмірах, передбачених відповідними нормативними актами Законом України «Про державний бюджет» і постановою Кабінету Міністрів України №879 від 1 серпня 1996 року «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати».

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Посилання ОСОБА_3 на те, що оплата за спожиту теплову енергію у спірний період (із грудня 2009 року по серпень 2012 року) регулювалось ч.4 ст.22 Закону України «Про міліцію», яка не містить положень про розміри чи обсяги споживання та те, що відповідно до ст.58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України №10-РП 2008 від 22 травня 2008 року дія постанови кабінету Міністрів України №879 від 1 серпня 1996 року «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати» на нього не поширюється безпідставне.

Верховний Суд України у своїй постанові, ухваленій по справі №6-153цс13 від 15 січня 2014 року з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, зазначив наступне.

Вирішуючи на підставі ч. 4 ст. 22 Закону України від "Про міліцію" спори щодо реалізації прав працівників міліції на пільгове споживання електричної енергії суди повинні одночасно застосувати норми Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ "Про державні соціальні гарантії та державні соціальні стандарти", Законів України про Державні бюджети на відповідний рік, положення ст. 102 Бюджетного кодексу України, постанов Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" та від 1 серпня 1996 року № 879 "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати", які визначають фінансові можливості держави на реалізацію цих пільг й передбачають надання пільг з урахуванням видатків держави на ці потреби та у межах встановлених норм споживання певних послуг.

Таким чином, розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави та повинні надаватися в порядку і розмірах, передбачених відповідними правовими актами.

При цьому Верховний Суд України послався на рішення Конституційного Суду України №20-РП2011 та практику Європейського Суду щодо додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: