Справа № 433/1236/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

Головуючий суддя по справі - ОСОБА_1

При секретарі - Книшові О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.08.1989 року . Неповнолітніх дітей не мають.

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що, сім'я розпалася, спільне господарство не ведеться, позивачка мешкає за межами населеного місця мешкання, адреса, її ,позивачу невідома. Спори про майно - відсутні.

У судове засіданні позивач не з'явився , але звернувся до суду з письмовою заявою у якій просить розглянути справу за його відсутності та розірвати шлюб. На позовних вимогах наполягає.

Відповідачка в судове засідання не зявилася , але була належним чином повідомлена. Заперечень від останьої не надходило.

Суд, вивчивши заяву позивача та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України, керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовільними.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований, 05.08.1989 року Лисичанським місцевим відділом РАЦС Ворошиловградскої області, актовий запис №677.

Залишити відповідачці прізвище шлюбне - ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд Луганської області.

Суддя: М.А. Ляшенко