Справа № 161/3879/15-ц Провадження № 22-ц/773/1174/15 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Категорія: 58 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Карпук А.К., Антонюк К.І.,

при секретарі Кирилюку О.О.

з участю:

представника позивача Місюри І.В.,

представника відповідача Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції - Радчук Л.О.,

представника відповідача ПАТ «Миронівський хлібопродукт» - Начичка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт», ОСОБА_7, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з вказаним позовом зазначивши, що 11 вересня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір №VOE0LOK04164, згідно якого останній отримав кредит у виді відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом в розмірі 211102,00 грн.

З метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № VOE0LOK04164/DZ2. Також, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6 на праві власності.

Станом на 11.03.2015 року заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором складає 353600,15 грн., що свідчить про неналежне виконання зобов'язань з боку позичальника, у зв'язку з чим банк має намір звернути стягнення на вказане майно. Однак, на заставне майно органом державної виконавчої служби накладений арешт в процесі виконання наказу №903/369/14-1 від 02.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» заборгованості в розмірі 1875587,46 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах вказаної суми.

В зв'язку з чим, просить зняти арешт з автомобіля «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6 на праві власності, на який був накладений арешт згідно постанови Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції від 04.12.2014 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2015 року в задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з наступних підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відмовляючи позивачеві в позові про звільнення майна з-під арешт суд покликався на те, що оскільки на виконанні рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача не перебуває, то права та інтереси стягувача накладеним арештом на заставне майно іншими обтяжувачами не порушується і позивач не позбавлений можливості в разі примусового звернення отримати відшкодування в першу чергу.

Такий висновок суду не узгоджується з вимогами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторівта реєстрацію обтяжень» (ділі Закон), який передбачає звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 вересня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір №VOE0LOK04164, згідно якого останній отримав кредит у виді відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом в розмірі 211102,00 грн. (а.с. 5-11).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено договір застави, предметом якого є автомобіль «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6 на праві власності (а.с. 12-17).

Під час укладення договору застави автомобіля «IVECO» 4912, 1999 року випуску, р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6 на праві власності, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено запис про заборону його відчужувати, на користь обтяжувача ПАТ КБ «Приватбанк». 23 вересня 2014 року державний виконавець накладає арешт на будь-яке майно яке належить боржнику про, що є відмітка в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації (ч.ч. 1 ст. 14 Закону). Оскільки позивач являється заставодержателем і зареєстрований у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під записом №1 він має пріоритет стягнення на предмет забезпечувального зобов'язання перед іншими кредиторами , які є відповідачами у даній справі.

Статтею 27 Закону передбачено звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, чим має намір скористатися позивач.

З цією метою сторони: банк і ОСОБА_6 погодили процедуру продажу предмету застави, що підтверджується видачею ОСОБА_6 на ім'я ПАТ КБ «ПриватБанк» довіреності від 01 грудня 2014 року на укладення купівлі-продажу заставного майна.

Відповідно до положень ст. 27 Закону якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як встановлено у судовому засіданні банк вказаних вимог, щодо повідомлення інших обтяжувачів про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не виконав, а відтак колегія судді вважає, що заявлені позивачем вимоги про звільнення майна з-під арештує передчасними і до задоволення не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 209 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково не застосовано закон, який підлягав застосуванню внаслідок чого спір вирішено у порушення норм матеріального законодавства. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт», ОСОБА_7, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 в даній справі відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: