АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/5107/15 Головуючий 1 інст. Шмадченко С.І.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Ісаївська, 91, зобов»язати ОСОБА_4 звільнити ? частину зазначеного будинку та повернути позивачці, визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частину спірного домоволодіння з надвірними будівлями.

В обґрунтування позову зазначила, що за адресою м. Харків, вул. Ісаївська, 91 розташований житловий будинок з надвірними будівлями. ? частина будинку на праві власності належала її матері ОСОБА_8, померлої 03.03.2006 року.

20.02.2014 року позивачка звернулась до організації «Союз капітал інвест», з якою підписала договір про надання їй послуг у зібранні документів для оформлення спадщини після смерті матері. Працівнику організації ОСОБА_5 вона надала довіреність, який від її імені мав право здійснювати будь-які дії швидкого збору всіх необхідних документів на нерухоме спадкове майно. За умовами договору вона повинна була сплатити організації 50 000 грн. 07.04.2014 року ОСОБА_5 зібрав усі необхідні документи на спадкове майно і у приміщенні Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом ОСОБА_9, ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме - на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого по вул. Ісаївській № 91.

Нерухоме майно було зареєстровано за нею у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, після чого ОСОБА_5 запропонував їй продати нерухоме майно, щоб розрахуватися за надані їй послуги в оформлені спадщини. Також, для продажу будинку по вигідній ціні їй було запропоновано провести у житловому будинку ремонтні роботи, на що вона погодилась.

25.04.2014 року о 16 годині вона приїхала на вул. Полтавський шлях, 140-А м. Харкова, де відповідачі просили її підписати формальний договір тимчасового користування на імя ОСОБА_4, яка має змогу швидко та якісно організувати перетворення нерухомого майна у значно прибуткову нерухомість, готову для подальшої справжньої реалізації. Вважає, що відповідачі, шляхом омани, запропонували їй посвідчити формальний договір у нотаріуса ОСОБА_6, до якої вони приїхали. Біля кабінету нотаріуса вона чекала до 19-00 год., а в цей час відповідачі в кабінеті нотаріуса про щось між собою домовлялися Потім її запросили до кабінету нотаріуса, де остання вказала на місце де вона має поставити свій підпис, а ОСОБА_5 сказав, що всі детальні пояснення будуть надані їй пізніше. Тоді, враховуючи весь навмисно створений тиск на неї задля обману, вона підписала, як її запевнили, формальний договір тимчасового користування нерухомим майном на імя ОСОБА_4 При цьому, нотаріусне стала надавати пояснень з приводу документа.

Таким чином, вона вчинила правочин під впливом обману з боку відповідачів за сприянням нотаріуса. При підписанні правочину, вона не виражала своєї волі укладати договір купівлі-продажу, вираження внутрішньої її волі було направлено на укладання договору тимчасового користування, тому 25.04.2014 року вона не ставила за мету реалізувати нерухоме майно, бо основною метою її було підписання договору тимчасового користування на відповідачку ОСОБА_4, яка мала змогу швидко та якісно організувати перетворення нерухомого майна у значно прибуткову нерухомість, готову для подальшої справжньої реалізації, лише для того, щоб розрахуватися з відповідачем ОСОБА_5 та організацією за надані їй послуги у оформленні спадщини.

Правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України зокрема, вона лише звільнила нерухоме майно для найманих будівельників для проведення ремонтних робіт у тимчасове користування відповідачки ОСОБА_4 Грошей за продаж квартири вона від відповідачки ОСОБА_4 не отримувала.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з»явилася, про час і місце справи повідомлена належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заява ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у звязку з знаходженням її представника у відпустці не підлягає задоволенню, оскільки нічим не підтверджена.

З урахуванням розумних строків розгляду справи судом апеляційної інстанції, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_3

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч. 1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо того, що спірна частина житлового будинку вибула з власності позивачки не з її волі не встановлені, будь-яких доказів вчинення його під впливом обману з боку відповідачів позивачем не надано.

Судова колегія погоджується з такими висновками за таких підстав.

Відповідноо до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова), правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Проте, позивачем під час розгляду справи доказів у підтвердження обману її з боку відповідачів при укладенні договору купівлі - продажу надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2014 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку № 91 з надвірними будівлями, розташованого по вул. Ісаївській в м. Харкові та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром № 766. (а.с.15-16).

За змістом договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за 247 700 грн.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка не довела, що підписуючи договір купівлі - продажу ? частини житлового будинку була введена в оману, думала, що укладає договір тимчасового користування на ім"я ОСОБА_4 для проведення ремонтних робіт у будинку.

Вказані доводи нічим не підтверджені. Такий договір укладається у простій письмовій формі між підрядною організацією і власником нерухомості і нотаріального посвідчення не потребує.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З тексту спірного договору вбачається, що його зміст містить всі вимоги до даного договору, зокрема, у п. 2.1 зазначено, що продавець одержав від покупця гроші у розмірі 247 700 грн. ще до підписання договору. ( а.с. 15)

Із розписки від 25. 04. 2014 року також вбачається, що ОСОБА_3 згідно договору купівлі- продажу спірної частини житлового будинку отримала від ОСОБА_4 247 700 грн. Будь яких претензій та скарг до ОСОБА_4 вона не має. ( а.с. 54)

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тому позивач повинна була довести його недійсність.

Позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів у підтвердження того, що укладаючи договір купівлі продажу ? частини житлового будинку вона не була обізнана про зміст правочину.

Згідно ст.ст. 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу частини житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України)

Отже, виходячи з наведеного, позивачка не надала суду будь-яких доказів про те, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями був укладений з боку відповідачів на підставі обману за сприянням приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6

Також, не доведено, що позивачка, підписуючи договір купівлі продажу, вважала, що це договір тимчасового користування на час проведення ремонтних робіт ОСОБА_4, та що гроші від продажу частки житлового будинку вона не отримувала.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3, - відхилити.

РішенняКиївського районного суду м. Харкова від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом,

Суддя -