РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С., Блохіні А.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, надавши у його користування кімнату 7 площею 11,4 кв.м., а у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - кімнати 8 площею 10 кв.м. та 9 площею 17,9 кв.м.

Надалі позивач уточнив свої вимоги та просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 згідно третього варіанту висновку судово-будівельної експертизи № 14069/2899 від 18.03.2015 року ХНІДСЕ ім.засл.проф. М.С. Бокаріуса та надати у його користування житлову кімнату 7 площею 11,4 кв.м., балкон площею 1,47 кв.м., а у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - кімнати 8 площею 10 кв.м. та 9 площею 17,9 кв.м., вбудовані шафи № 5 площею 0,4 кв.м. та № 6 площею 0,5 кв.м., балкон площею 1,23 кв.м. У спільному користуванні усіх співвласників залишити коридор № 1 площею 8,6 кв.м., вбиральню № 2 площею 1,2 кв.м., ванну кімнату № 3 площею 2,6 кв.м., кухню № 4 площею 7,9 кв.м. Також позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь витрати на судову експертизу в сумі 3075 грн. та на юридичну допомогу у сумі 2000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності його матері - ОСОБА_6, його сестрі ОСОБА_3 та її чоловіку ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_6 08.11.2009 року, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.11.2014 року за ним визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері, а також визначені частки співвласників вказаної квартири. Також позивач зазначає, що на його 1/6 частку приходиться 6,55 кв.м. житлової площі, але окремої кімнати, яка хоча б приблизно відповідала його частці, немає. Оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є подружжям, вони можуть користуватися суміжними кімнатами, а йому необхідна окрема кімната, якою є кімната 7 площею 11,4 кв.м.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнений позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити та підтвердили обставини, викладені у заяві.

Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснили, що кожен з варіантів запропонованих експертом та варіант, на якому наполягає позивач, передбачають збільшення житлової площі вдвічі, проти чого вони заперечують, оскільки це порушує їх права. Крім того, відповідачі зазначають, що у вказаній спірній квартирі окрім них також зареєстрований їх син - ОСОБА_8, інтереси якого позивачем не дотримані.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1994 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6. Право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину вищезазначеної квартири також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2014 року встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_6 на 1/6 частину квартири загальною площею 63,2 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1, а також визнано за ОСОБА_3. Сергіївною право власності за 1/6 частину квартири загальною площею 63,2 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті її матері ОСОБА_6.

Згідно копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа квартири становить 63,2 кв.м., з яких житлова площа становить 39,3 кв.м. та складається з 3-х кімнат площею 11,4 кв.м., 10,0 кв.м., 17,9 кв.м., дві кімнати з яких є суміжними.

На 1/6 частку позивача припадає 6,55 кв.м. житлової площі, проте жодної з кімнат, які б відповідали його частці у спірній квартирі не має.

За клопотанням представника позивача ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.12.2015 року по справі призначена будівельно-технічна експертиза.

На виконання ухвали суду від 01.12.2014 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надано висновок судової будівельно-технічної експертизи № 14069/2899, згідно якого запропоновано три варіанти порядку користування спірною квартирою, проте кожний із запропонованих експертами варіантів передбачає збільшення житлової площі на користь позивача, проти чого відповідачі заперечують.

Згідно третього варіанту експертизи, на якому наполягає позивач ОСОБА_2, відповідачам пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 44,44 кв.м., що на 8,23 кв.м. менше, ніж покладено на ідеальну частку відповідачів, а позивача ОСОБА_2, збільшено до 18,76 кв.м., що на 8,23 кв.м. більше ніж покладено на його ідеальну частку.

Крім того, згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Фрунзенським МВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 04.10.2000 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_8 - племінник позивача, який є сином відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїми майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділена в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є спільній частковій власності.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Оскільки домовленості між співвласниками спірної квартири не досягнуто, проти компенсації вартості частки квартири позивача відповідачі заперечують, а враховуючи, що в разі встановлення порядку користування квартирою запропонованого позивачем, буде порушено право власності відповідачів, оскільки буде зменшено розмір житлової площі, яка приходиться на їх частку, то у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відмовляє в стягненні судових витрат з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. 319, 321, 356-358 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, або в той же строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя - Ніколаєнко І.В.