АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/5268/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/756/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 (1) Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Митрофанової Л.В., Чорнобука В.І.,

при секретарі Булах К.А.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СМ-SME016/240/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 150000 євро, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,50 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку, на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) строком до 24 червня 2016 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань утворилась заборгованість, яку в добровільному порядку відповідач сплачувати не бажає. Тому, уточнивши останній раз 01 серпня 2014 року позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість по тілу кредиту та відсоткам в розмірі 138322 євро 32 центи, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 21.07.2014 року 2179329 грн. та враховуючи значний розмір заборгованості по пені, просить стягнути заборгованість по пені в межах заборгованості по тілу та відсоткам кредиту в розмірі 2179329 грн., а також судовий збір в сумі 3441 грн.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2015 року, з урахування ухвали про виправлення описок від 25 березня 2015 року, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені, на його користь стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № СМ-SME016/240/2008 від 24 червня 2008 року, а саме: заборгованість по тілу кредиту та відсоткам в розмірі 138322 євро 53 центи, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку (21.07.2014 року) сумі 2179329 грн.; заборгованість по пені в межах заборгованості по тілу та відсоткам - 2179329 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441 грн.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року заява представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд вищезазначеного рішення суду залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно розглянув справу за відсутності відповідача, не звернув увагу на те, що позивачем належним чином не доведено правомірність набуття ним права вимоги за кредитним договором, не врахував положення ст. ст. 256, 258 ЦК України, які регламентують позовну давність щодо вимог про стягнення пені, а також не повною мірою застосував положення ст. 551 ЦК України зменшивши розмір пені до суми основного боргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СМ-SME016/240/2008, який складається із двох частин, які нероздільно повязані між собою згідно з п.1частини № 1 Кредитного договору.

Відповідно до Кредитного договору ЗАТ ОТП Банк надало відповідачу кредит у розмірі 150000 євро, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,50 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку, на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) строком до 24 червня 2016 року.

Відповідач, підписавши договір, зобовязався належним чином виконувати його умови.

Також відповідач особисто підписав Додаток № 1 до Кредитного договору, яким є графік повернення кредиту та сплати відсотків.

24 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ЗАТ ОТП Банк був укладений Додатковий договір №1, яким сторони домовились та внесли зміни до Кредитного договору стосовно розміру процентної ставки за користування кредитом, згідно якого на період з 24.04.2009 року по 24.10.2009 року буде діяти фіксована процентна ставка у розмірі 8 % річних, а з 24.10.2009 року до повного виконання боргових зобовязань буде використовуватись плаваюча процентна ставка.

28 травня 2010 року ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна уклали Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ ОТП Банк відступило, а ТОВ Факторинг Україна прийняло право вимоги коштів за кредитними договорами ПАТ ОТП Банк, в тому числі згідно договору № СМ-SME016/240/2008 від 24 червня 2008 року - право грошової вимоги коштів від ОСОБА_2 на суму 139932 євро, загальна сума процентів 9987,45 євро (Додаток № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 року).

Встановлено, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, позивач відповідно до п.1.9 частини № 2 Кредитного договору здійснив вимогу дострокового виконання відповідачем зобовязань за договором у повному обсязі, направивши 15.10.2013 року відповідачеві ОСОБА_4 вимогу № 2280 від 11.10.2013 року про погашення кредитної заборгованості, яка підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня отримання її позичальником.

Вищезазначена досудова вимога відповідачем виконана не була, внаслідок чого станом на 22.10.2013 року виникла заборгованість у розмірі 138396,32 євро, що за офіційним курсом НБУ на день звернення з позовом до суду становило 1511845,96 грн. заборгованість за тілом кредиту та 5518237,80 грн. пеня за прострочення виконання зобовязань за договором.

У звязку з частковим погашенням та зміною валютного курсу гривні щодо іноземних валют позивач здійснив та надав суду новий розрахунок заборгованості станом на 21.07.2014 року згідно якого заборгованість по тілу кредиту та відсоткам становить 138396 євро 32 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку (21.07.2014 року) дорівнює сумі 2179329 грн., а заборгованість по пені 5867636,28 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався ст. ст. 512, 514, 526, 625, 629, 1050, 1054, 1082, 1084, ЦК України та виходив із того, що встановлені в судовому засіданні обставини витікають з відступлення права грошової вимоги фактору, правовідносин з належного виконання зобовязань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязань і наслідків, які виникають при неналежній відмові, а оскільки права позивача порушені неналежним виконанням зобовязання відповідачем тому позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи 24 червня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СМ-SME016/240/2008, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 150000 євро, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,50 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку, на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) строком до 24 червня 2016 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань утворилась заборгованість.

28 травня 2010 року ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна уклали Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ ОТП Банк відступило, а ТОВ Факторинг Україна прийняло право вимоги коштів за кредитними договорами ПАТ ОТП Банк, в тому числі згідно договору № СМ-SME016/240/2008 від 24 червня 2008 року - право грошової вимоги коштів від ОСОБА_2 на суму 139932 євро, загальна сума процентів 9987,45 євро (Додаток № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 року).

Отже доводи апеляційної скарги про те, що позивачем належним чином не доведено правомірність набуття ним права вимоги за кредитним договором на увагу не заслуговують.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом не в повній мірі застосовано положення ст. 551 ЦК України, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження тяжкого матеріального становища або існування інших обставин, які мають істотне значення та погоджується з розміром пені, яка визначена відповідно до розміру заборгованості по кредиту та є співмірною із розміром заборгованості за тілом кредиту.

Інші доводи представника відповідача колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив в оскаржуваній частині рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Г.О.Савіна

Судді: Л.В.Митрофанова

ОСОБА_5