Справа №521/3552/15-ц
Провадження №2/521/2794/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, АТ «СК «ВУСО»,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, АТ «СК «ВУСО».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та підстави звернення до суду, позивачі посилались на ті обставини, що ОСОБА_1 є власником автомобілю марки «Geely MK», реєстраційний номер НОМЕР_1.

10 вересня 2014 року відбулась ДТП за участю даного автомобілю під керуванням ОСОБА_1, автомобілю марки «BYD-S6», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, автомобілю марки «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та автомобілю марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4

На момент ДТП в салоні автомобілю «Geely MK», реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходилась дружина ОСОБА_1 позивач ОСОБА_2, а також малолітня дитина позивачів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана ДТП призвела до заподіяння механічних пошкоджень вказаним автомобілям.

Позивачі вказували, що в результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Позивачі вважать, що відшкодовувати заподіяну майнову і моральну шкоду повинні АТ «Українська охоронно-страхова компанія» у відповідних частках. Заявлені вимоги неодноразово уточнювались позивачами та остаточно сторона просила суд: 1) стягнути з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 19539,75 гривень; 2) стягнути з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 3635,60 гривень; 3) стягнути з АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми у розмірі 184,92 гривні; 4) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою 2530,98 гривень; 5) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП (франшиза) в розмірі 6504,82 гривень; 6) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 500,00 гривень; 7) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з евакуацією пошкодженого транспортного засобу до стоянки у розмірі 500,00 гривень; 8) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з оплатою послуг стоянки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 471,50 гривень; 9) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 величину втрати товарної вартості у розмірі 6093,74 гривень; 10) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, щодо відправлення поштової кореспонденції у розмірі 60,40 гривень; 11) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень; 12) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявилась, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 у відкрите судове зсідання зявилась, від імені та в інтересах особи заявлені вимоги визнала частково в частині відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 2000,00 гривень на потерпілих.

Представник відповідача АТ «Українська охоронно-страхова компанія» у відкрите судове засідання не зявився, але від особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також представник АТ «СК «ВУСО» у відкрите судове засідання не зявились, повідомлялись судом про розгляд цивільної справи.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторін, дослідивши представлені і забезпечені письмові докази, надавши виниклим між сторонами правовідносинам належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 з наступних підстав і в такому обсязі.

Під час розгляду цивільної справи і на підставі присутніх в ній доказів, судом було встановлено, що 10 вересня 2014 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «BYD-S6», реєстраційний номер НОМЕР_2, по вулиці Люстдорфська дорога, скоїв зіткнення із автомобілем марки «Geely MK», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, який відкинуло від удару вперед на автомобіль марки «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, що, в свою чергу, відкинуло від удару на автомобіль марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4

Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/18056/14-п від 21 листопада 2014 року, суд встановив наявність в діях ОСОБА_3 порушення вимог п.п. 12.1., 13.1. ПДР України, що призвели до ДТП, у звязку з чим особу визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Спираючись на вказані норми закону суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_3, вбачає даний факт встановленим та таким, що не підлягає подальшому доказуванню.

В матеріалах справи присутній звіт №575 з визначення матеріальних збитків, завданих власнику автомобілю марки «Geely MK», реєстраційний номер НОМЕР_1, складений ОСОБА_7 від 21 жовтня 2014 року, згідно якого загальна сума відновлювального ремонту визначена на рівні 79288,10 гривень, з яких втрата товарної вартості 6093,74 гривень. При цьому ринкова вартість транспортного засобу визначена на рівні 91146,05 гривень.

Даний звіт сторонами не заперечувався, заяв про забезпечення доказів з цього приводу не надходило.

Як зазначає ст. 1166 ч.ч.1,3 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлює ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобовязані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

В процесі розгляду даної цивільної справи та вирішуючи питання про розмір належної до стягнення на користь позивача ОСОБА_1 суми майнової шкоди, судом було звернуто увагу на той факт, що згідно договору страхування наземного транспорту №1-07 від 24 лютого 2014 року, автомобіль марки «Geely MK», реєстраційний номер НОМЕР_1, був застрахований ОСОБА_1 в АТ «СК «ВУСО». За умовами договору, ринкова вартість транспортного засобу погоджена сторонами на рівні 65048,20 гривень, страхова сума 65048,20 гривень, франшиза від 0% до 10% залежно від страхового випадку. Сума франшизи за даним страховим випадком дорівнює 6504,82 гривень.

Згідно полісу №АІ/0029289 від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 березня 2014 року, автомобіль марки «BYD-S6», реєстраційний номер НОМЕР_2, був забезпеченим транспортним засобом із лімітом відповідальності страховика АТ «Українська охоронно-страхова компанія», зокрема за шкоду, заподіяну майну потерпілих у розмірі 50000,00 гривень, та франшизою 0,00 гривень.

При цьому в позасудовому порядку позивач ОСОБА_1 отримав від АТ «СК «ВУСО» визначену суму страхового відшкодування згідно умов договору добровільного страхування в розмірі 20663,38 гривень, про що свідчить страховий акт №4319-02 від 31 жовтня 2014 року, виписка ПАТ КБ «Правекс-Банк» по рахунку ОСОБА_1 за 28 жовтня 2014 року та підтверджено стороною позивачів.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 отримав від АТ «Українська охоронно-страхова компанія» визначену суму страхового відшкодування згідно умов договору обовязкового страхування відповідальності ОСОБА_3 розмірі 22831,80 гривень та 6504,82 гривень, про що свідчать платіжні доручення №1539, №1541 від 25 березня, виписка ПАТ КБ «Правекс-Банк» по рахунку ОСОБА_1 від 27 березня 2015 року та підтверджено стороною позивачів. Матеріали справи, зокрема страхові акти №16226 та №16543 АТ «Українська охоронно-страхова компанія», вказують, що виплачені ОСОБА_1 22831,80 гривень відшкодування безпосередньої майнової шкоди, а 6504,82 гривень відшкодування франшизи по договору добровільного страхування.

Оскільки суму франшизи по договору добровільного страхування ОСОБА_1 відшкодовано, відсутні підстави для стягнення цієї суми з відповідача ОСОБА_3, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні даної вимоги.

АТ «СК «ВУСО» було заявлено регресну вимогу до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» на загальну суму 20663,38 гривень виходячи з суми виплаченого ОСОБА_1 суми страхового відшкодування. Згідно листа №2099 від 04 березня 2015 року АТ «Українська охоронно-страхова компанія» повідомлено АТ «СК «ВУСО» про визнання вимоги в розмірі 20663,38 гривень та підтверджено її оплату.

Таким чином, в позасудовому порядку в якості відшкодування майнової шкоди ОСОБА_1 отримав 20663,38 + 22831,80 + 6504,82 = 50000,00 гривень. Суд погоджується з правовою позицією АТ «Українська охоронно-страхова компанія», що відповідальність страховика за цивільно-правовою відповідальністю страхувальника ОСОБА_3 чітко обмежена погодженою сторонами договору страхування сумою за подібним ризиком 50000,00 гривень, 22831,80 + 6504,82 гривень з яких були виплачені безпосередньо ОСОБА_1, а 20663,38 гривень в якості регресу за виплатою АТ «СК «ВУСО».

У звязку з цим, суд не вбачає встановлених законом підстав, для стягнення заявленої позивачами суми майнової шкоди в розмірі 19539,75 гривень з АТ «Українська охоронно-страхова компанія». З урахуванням викладеного та на підставі встановлених по справі обставин, суд зазначає, що вимога про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахування втрати товарної вартості пошкодженого майна та консолідованим отриманим відшкодуванням майнової шкоди, ОСОБА_1, ОСОБА_2 вправі заявити безпосередньо до особи, винної в ДТП ОСОБА_3

Відтак, суд відмовляє позивачам в задоволенні цієї вимоги, заявленої саме до АТ «Українська охоронно-страхова компанія» та приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 8624,72 гривень, з яких 6093,74 гривень величина втрати товарної вартості, 2530,98 гривень визначена позивачами різниця між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою, які по суті є частиною заподіяної майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Заявляючи вимоги про стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 3635,60 гривень та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 184,92 гривень, позивачами розраховано дані суми виходячи з простроченої суми виплати страхового відшкодування в розмірі 50000,00 гривень, що не вбачається суду обґрунтованим. З даними розрахунками суд погодитись не може, у звязку з чим відмовляє в задоволенні відповідних вимог.

Як розяснюють ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, повязана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоровя, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28). При цьому у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29).

Регламентовані даними положеннями закону витрати також підлягають відшкодуванню та за своєю правовою природою відносяться до майнової шкоди. Таким чином, оскільки відповідальність страховика АТ «Українська охоронно-страхова компанія» обмежена сумою в 50000,00 гривень, що були виплачені, суд вважає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_3 суму витрат на оплату стоянки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 471,50 гривень, суму витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу в розмірі 500,00 гривень.

Суд також вбачає обґрунтованим включити в загальний розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню суму, понесених ОСОБА_1 на проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки здійснення цих заходів було необхідно виключно у звязку із аварійним пошкодженням транспортного засобу, яке відбулось за наявності вини відповідача ОСОБА_3, що було встановлено судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як розяснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 було заподіяно моральної шкоди та суму компенсації, яку заявили до стягнення позивачі, суд вбачає обгрунтованою. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень, та на користь ОСОБА_2 в розмірі 2000,00 гривень.

Як зобовязує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак як чітко зобовязує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У звязку з цим, в процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив передбачених законом підстав для задоволення інших вимог сторони позивачів та прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на викладене та у звязку із частковим задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: пропорційну суму оплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, АТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, АТ «СК «ВУСО» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частину суму майнової шкоди в розмірі 8624,72 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу в розмірі 500,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму витрат на оплату стоянки пошкодженого транспортного засобу в розмірі 471,50 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму витрат на послуги з відправлення поштової кореспонденції в розмірі 60,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму компенсації моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в розмірі 243,60 гривень.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до АТ «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: