Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/4252/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що 24.01.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредит на суму 500 грн. шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок.

Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31.08.2013 року заборгованість ОСОБА_4 складає 21 958 грн. 03 коп., з яких сума заборгованості за кредитом 6078 грн. 60 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 11069 грн. 89 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 3 525 грн. 82 коп., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина штрафу 250 грн., процентна складова штрафу 1033 грн. 72 коп..

Посилаючись на вказані обставини, просили суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розпискою про отримання судової повістки (а.с.184-185).

Відповідач ОСОБА_4 не зявилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила, будь яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі від неї не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачки, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений договір, шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка складає між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с.7-11).

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Невідємною частиною укладеного договору є Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку з якими відповідач була ознайомлена, про що свідчить її підпис під відповідним текстом вищевказаної заяви.

Позивачем спочатку збільшувався кредитний ліміт, а у січні 2009 року був зменшений і встановлений кредитний ліміт у розмірі 5960 грн. ( а.с.127 зворот)

У п. 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення кредиту у повному обсязі, проводиться не пізніше останнього місяця вказаного на платіжній картці (в поле MONTH), а строк погашення процентів по кредиту щомісячно за минулий місяць. Строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Згідно п. 3.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг строк дії Картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць, рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідно до п. 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг по закінченню строку дії відповідна Картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту Картки з новим строком дії).

Заперечуючи проти позову, відповідачка зазначала, що в останнє скористалась картою у вересні 2008 року.

Згідно із відповіддю ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №30.1.0.0/2-20150414/3696 від 21.04.2015 року вбачається, що на картку встановлено статус «не обслуговувати», час останньої зміни статусу карти - 11.11.2008 року (а.с.157).

В матеріалах справи відсутні докази про видання відповідачці нових карток та отримання останньої цих карток. Жодних її підписів про отримання нею нової картки з новим строком та жодних договорів про надання нових карток позивачем не надано.

До того ж, згідно п. 9.4 Умов та Правил надання банківських послуг в разі наявності перевитрати платіжного ліміту по Карті і непогашення його клієнтом протягом 6 місяців, Карта закривається, послідуюче відновлення дії Карти можливе тільки після погашення заборгованості клієнтом.

Платіжну картку банк видав 24.01.2008 року (а.с.7, зворот).

Із виписки по особистому рахунку вбачається, що остання транзакція за платіжною карткою відповідача, тобто поповнення карткового рахунку, було здійснено позичальником 26.09.2008 року, а з вимогами про повернення кредиту банк звернувся 17.10.2013 року (а.с.2; (а.с.127 зворот).

Відповідач надала суду заяву про застосування позовної давності (а.с.95-100).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції врахував, що дій, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу після вересня 2008 року ОСОБА_4 не вчиняла, платіжною карткою не користувалася, про виникнення заборгованості позичальника за щомісячними платежами ОСОБА_3 достовірно знав ще у листопаді 2008 року, а до суду за захистом свого порушеного права звернувся в жовтні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Виходячи з вищевикладених норм матеріального права, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи позивача про постійну лонгацію договору на підставі п. 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг суперечать правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року справа № 614 цс 14 та постанові від 01 жовтня 2014 року справа № 134цс14 в аналогічній справі, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобовязань ( внесення щомісячних мінімальних обовязкових платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору ( п.п.6.5; 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг та п.5.3 Правил користування платіжною карткою).

Твердження апеляційної скарги, що банком не пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії картки було продовжено до 01/12, посилаючись при цьому на скриншот, як на належний доказ, є безпідставними.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. ( Правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року).

По отриманій відповідачкою картці останній раз було здійснено нею оплату у вересні 2008 року, а з позовом до суду про захист свого порушеного права ОСОБА_3 звернувся 17 жовтня 2013 року.

Позивачем не доведено факт отримання відповідачкою нових інших карток ( крім картки за заявою від 24 січня 2008 року)

Інших доводів, з якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, виходячи з положень ст.. 303 ЦПК України, відповідно до якої апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Підстави, передбачені ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового рішення у справі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: