АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_8 (правонаступник ОСОБА_1) звернулись до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог (т. 2, а. с. 12) просили визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 від 06.08.2008 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СавенкомВ.С. зареєстрованого в реєстрі за № 3208 на користь ОСОБА_5

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2015 позовну заяву задоволено. Визнано заповіт ОСОБА_7 від 06.08.2008 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенком В.С., зареєстрованого в реєстрі за № 3208 на користь ОСОБА_5 недійсним.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.05.2015 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 447,58 грн.

Справа № 2603/16413/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8604/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бабко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції з урахуванням додаткового рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам чинного законодавства. В обґрунтування своїх доводів вказує, що висновки судової експертизи є необ'єктивними, оскільки при її проведенні не було враховано медичну карту №10121 заповідача, а також медичні карти та історії хвороб інших лікувальних закладів, відповідно до яких перше гостре порушення мозкового кровообігу останнього сталося ввечері 07.08.2008, через добу після укладення спірного заповіту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх працівників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7, на день складання спірного заповіту не усвідомлював свої дії, оскільки страждав психічними порушеннями.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 13). При своєму житті 06.08.2008 о 14 год. 40 хв. останній склав заповіт, яким заповів ОСОБА_5 (племіннику та відповідачу по справі) належнуйому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 101). Вказаний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СавенкомВ.С (т. 1, а. с. 79-80, 83). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.04.2009 ОСОБА_7 було визнано недієздатним та призначено опікуном ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 11-12). Після смерті спадкодавця позивачі звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але їм стало відомо про існування вищезгаданого заповіту (т. 1, а. с. 77-78). Враховуючи, що при житті померлий страдав на психічні порушення, позивачі звернулися до суду з відповідним позовом. Відповідно до Висновку призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи №1072 від 19.12.2014 складеної експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (голова комісії - ОСОБА_12, член комісії - ОСОБА_13, лікар-доповідач - ОСОБА_14), за своїм психічним станом спадкодавець на час складання заповіту не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними (т. 1, а. с. 231-234).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт, згідно ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно положень ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу - за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, і може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Статтею 1253 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Зі змісту оскаржуваного заповіту вбачається, що даний документ посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савенком В.С., який до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_7 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса.

Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, необхідно враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до Висновку судово-психіатричної експертизи №1072 від 19.12.2014 складеної експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (голова комісії - ОСОБА_12, член комісії - ОСОБА_13, лікар-доповідач - ОСОБА_14), в якій зазначено, що узагальнений аналіз матеріалів цивільної справи наданої на підекспертного ОСОБА_7 медичної документації переконливо свідчить, що підекспертний на другу половину дня 06.08.2008 виявляв симптоматику синдрому порушеної свідомості по типу оглушення, що виник у нього внаслідок перенесеного ним 03.08.2008 гострого порушення мозкового кровообігу. Дана клінічна симптоматика також була наявною і в період часу - 14 год. 40 хв. 06.08.2008, коли підекспертний ОСОБА_7 склав оспорюваний заповіт та коли він, на підставі вищезазначеного, за своїм психічним станом не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними (т. 1, а. с. 231-234).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо визнання оспорюваного заповіту недійсним є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, апелянтом в порушення вищевказаної норми права не було надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Доводи апелянта про те, що судом не було враховано медичну карту №10121 заповідача, а також медичні карти та історії хвороб інших лікувальних закладів, відповідно до яких перше гостре порушення мозкового кровообігу останнього сталося ввечері 07.08.2008, через добу після укладення оспорюваного заповіту є необґрунтованими, адже для винесення вищевказаного висновкусудово-психіатричної експертизи №1072 від 19.12.2014, судом було надано матеріали цивільної справи та експертами брались до уваги всі наявні в ній дані.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук