22-ц/775/716/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Лоленко А.В.,

при секретарі Меляник К.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2, яка в період з 09.01.2008р. по 17.09.2014р. перебувала у трудових відносинах із ПрАТ «Азовелектросталь», звернулась до суду із позовом до колишнього роботодавця, уточнивши в подальшому редакцію позовних вимог (а.с. 21), що зводиться до: стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 5318,34грн., середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період з 18.09.2014р. по день ухвалення рішення, відшкодування моральної шкоди, вмотивованої душевними стражданнях від порушення її прав на оплату праці, оціненої в розмірі 1000грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 5318,34грн., середній заробіток за час затримки виплати при звільненні у розмірі 14468,10грн. з утриманням з ПрАТ «Азовелектросталь» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду у розмірі 100грн., а всього 19886,44грн. Стягнуто з ПрАТ «Азовлелектросталь» у дохід держави судовий збір у розмірі 487,20грн.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин по справі і порушення норм матеріального права, просила рішення змінити, виключивши з резолютивної частини рішення вказівку на стягнення з присуджених сум заборгованості і середнього заробітку податків та обов'язкових платежів, а також компенсувавши повний обсяг заявленої немайнової шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3, яка підтримала доводи скарги довірительки, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивачки ОСОБА_2 і представника ПрАТ «Азовелектросталь», дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із ПрАТ «Азовелектросталь» з 09.01.2008р. по 17.09.2014р.

На час звільнення позивачки 17.09.2014р., повний розрахунок з нею проведено не було: залишилась невиплаченою заборгованість в сумі 5318,34грн., яка утворилась за період серпень-грудень 2014р. До дня ухвалення рішення вказана сума позивачці не була виплачена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведення факту утворення з вини роботодавця заборгованості по заробітній платі перед звільненою позивачкою і обґрунтованості її вимог про застосування до підприємства відповідальності за ст. 117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні; при цьому суд вказав, що з присуджених сум підлягає стягненню передбаченій законом податки і обов'язкові платежі. Частково відшкодовуючи позивачці немайнову шкоду, суд керувався положеннями ст. 237-1 КЗпП України і виходив з характеру порушених трудових прав, істотності вимушених змін у житті позивачки через тривалу невиплату частини заробітної плати, а також вжитих зусиль для відновлення трудових прав.

З такими висновками суду в повному обсязі погодитись не можна.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2 відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведення утворення з вини роботодавця заборгованості перед звільненою позивачкою у розмірі 5318,34грн.

Проте, суд не врахував наступне.

Відповідно до п. 164.6 ст. 164 Податкового кодексу «Під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, ….».

Відповідно до пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу «Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету».

З'ясовано, що сума заборгованості по зарплаті 5318,34грн., що утворилась у вказаний період, виведена вже за наслідками відрахування податків і обов'язкових платежів, що підтверджено довідкою бухгалтерського підрозділу ПрАТ «Азовелектросталь», наданої суду апеляційної інстанції. Тому суд в рішенні помилково піддав подальшому зменшенню на суму податків і обов'язкових платежів присуджений борг перед звільненими працівником.

Отже, при здійсненні роботодавцем виплати присудженої заборгованості по зарплаті саме ця сума - 5318,34грн., вже зменшена на суму утриманого єдиного соціального внеску і податку на доходи фізичних осіб, має бути отримана працівником на руки, а нараховані єдиний внесок і податок сплачені відповідачем.

Задля запобігання подвійного утримання податків і обов'язкових платежів (єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб) з належної позивачеві до виплати суми заборгованості по зарплаті, з урахуванням положень в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» підлягає виключенню з резолютивної частини рішення вказівка на відрахування з присудженої суми 5318,34грн. цих видів обов'язкових утримань.

У відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. з подальшими змінами, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд розрахував середній заробіток за час затримки у розрахунку з позивачкою в розмірі 14468,10грн. за період з 18.09.2014р. п 28.05.2015р., що становить 174 робочих днів, із розрахунку середньоденної заробітної плати позивача на момент її звільнення - 83,15грн.

Середньоденна заробітна плата 83,15грн. вирахована в порядку абз. 4 п. 2, абз. 3 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», беручи до уваги перебування позивачем в простої з травня 2014р. по момент звільнення, що сталося не з вини працівника, взято до розрахунку кількість годин в періоді (вересень 2015р.) та встановлену тарифну ставку без урахування будь-яких обов'язкових утримань, що вбачається з наявних у справі довідок підприємства. Ця сума середньоденного заробітку не оспорюється позивачем і взята до розрахунку середнього заробітку (а.с. 40).

Таким чином, немає підстав для звільнення від податків і обов'язкових платежів присудженої суми середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні в розмірі 14468,10грн.

Враховуючи, що факт порушення трудових прав ОСОБА_4 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, правильним визнається рішення про відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки, у відповідності з положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Задовольняючи частково позов та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 100грн., суд першої інстанції навів правове обґрунтування свого рішення, підстав для зміни рішення в зазначеній частині та збільшення розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів не вбачає, оскільки нових доводів в цій частині не наведено і відповідних їм доказів до суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає зміні відповідно до положень ст. 309 ЦПК України згідно вищенаведеного мотивування з виключенням з резолютивної частини вказівки на сумарний розмір стягнутих грошей «а всього 19886,44грн.» і залишенням без змін в частині розподілу судових витрат (стягнення з підприємства судового збору в дохід держави в сумі 487,20грн.) та відшкодування моральної шкоди в сумі 100грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 121,80грн. за подачу апеляційної скарги позивачем, звільненого від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 травня 2015 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_2:

- заборгованість по заробітній платі в сумі 5318 (п*ять тисяч триста вісімнадцять) гривень 34 копійки;

- середній заробіток за час затримки виплати при звільненні у розмірі 14468 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 10 копійок з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті.

Виключити з резолютивної частини рішення вказівку на загальну суму до стягнення «а всього 19886 (дев*ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 44коп.

Рішення в частині стягнення суми моральної шкоди і судового збору залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 121 (сто двадцять одна) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді С.А. Зайцева

ОСОБА_5