Справа № 405/8826/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

з участю адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватні нотаріуси Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання заповітів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідачів, якому просили визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_12 07 лютого 2013 року на користь ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований у реєстрі за № 123 та визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_12 31 січня 2013 року на користь ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 3.

Позов мотивують тим, що вони є онуками ОСОБА_12 і у зв»язку із смертю їх батьків являються спадкоємцями померлого першої черги. Звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, виявили наявність вищезазначених заповітів, складених дідусем на користь відповідачів. Посилаються на те, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_12 при складені заповітів від 31.01.2013 року та 07.02.2013 року не було вільним і не відповідало його волі, оскільки він на момент їх складань перебував у стані, в якому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. У 2013 році йому виповнилось 84 роки, від був інвалідом Великої Вітчизняної Війни 3-ї групи, на протязі останніх років, стан ОСОБА_12 істотно погіршився, у нього розвинулось порушення зору лівого ока до 0,4 та повна відсутність зору на праве око; судино-серцеві захворювання та інші, що фактично виключало його переміщення по будинку та розуміння всієї дійсності.

Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просять задовольнити позов.

Справа тривалий час знаходилась на розгляді, були допитані свідки та проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, витребувано необхідні докази, щодо яких заявлялись сторонами клопотання.

В судове засідання, призначене на 22.06.2015 року сторони не з»явились, про час та місце слухання справи повідомлені, при цьому, представник позивачів надав суду заяву від їх імені, в якій позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, представник відповідачів надала суду заяву від їх імені, в якій позов визнала та не заперечує проти його задоволення.

Треті особи - приватні нотаріуси Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 протягом розгляду справи також надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_14 з вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст.16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 24 березня 2014 року помер ОСОБА_12, у віці 85 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби кіровоградського районного управління юстиції, актовий запис № 20.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 12 га, яка розташована на території Аджамської сільської ради Кіровоградського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю.

Судом встановлено та не оспорювалось сторонами по справі, що у ОСОБА_12 було двоє дітей: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, що також підтверджується свідоцтвом про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження.

10 травня 1969 року мати позивача ОСОБА_3 ОСОБА_15 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_17 і після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище ОСОБА_17, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АВ № 166814 від 10.05.1969 року на імя ОСОБА_3, його батьками записані: мати ОСОБА_18, а батько ОСОБА_17.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 265747 від 11.06.1971 року на імя ОСОБА_19, її батьками записані: мати ОСОБА_18, а батько ОСОБА_17. 16 липня 1994 року ОСОБА_18 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_6 і після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

17 лютого 1995 року померла мати позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ОСОБА_18, у віці 45 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ОСОБА_14 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження на імя ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками записані: батько ОСОБА_12, а мати ОСОБА_20.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 399319 від 16.06.1976 року на імя ОСОБА_21 її батьками записані: мати ОСОБА_22, а батько ОСОБА_16. 29 квітня 1995 року ОСОБА_21 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_23 і після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище ОСОБА_23, що підтверджується свідоцтвом про одруження.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 448032 від 27.06.1978 року на імя ОСОБА_24, її батьками записані: мати ОСОБА_22, а батько ОСОБА_16. 28 вересня 1996 року ОСОБА_24 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_25 і після укладення шлюбу їй було присвоєне прізвище ОСОБА_25, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

16 квітня 2003 року помер батько позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_16, у віці 49 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_14 з вимогами ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Відповідно до норм ст.1261 ЦК України позивачі, є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_12

При зверненні позивачів з заявою до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_26, як спадкоємців першої черги, було виявлено, що 31.01.2013 року було складено та посвідчено заповіт від імені спадкодавця ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 та 07.02.2013 року було складено та посвідчено заповіт від імені спадкодавця ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10

ОСОБА_14 із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.07.2014 року, спадкова справа за № 56070582 у спадковому реєстрі була заведена 14 травня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_11

Відповідно до вимог ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України визначено єдину підставу для визнання недійсним заповіту, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як зазначено в правовій позиції, висловленій в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року (справа № 6-9цс12) висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи з аналізу ч.1 ст.225 ЦК України, з вказаної підстави правочин може бути визнаний недійсним лише за таких умов, коли фізична особа, яка є дієздатною у момент вчинення правочину, перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може визнати такий правочин недійсним.

Мається на увазі про тимчасовий стан, при якому особа, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Щодо стану ОСОБА_12 свої пояснення в судовому засіданні надавали свідки: ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_17, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, які пояснили, що поведінка ОСОБА_12 була не адекватною, він не міг узнавати хто є хто, путав імена, погано себе почував.

ОСОБА_14 з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 245 від 05.05.2015 року, проведеної КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», ОСОБА_12 в момент підписання заповітів 31.01. та 07.02.2013 року страждав на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст. складного генезу (гіпертонічного, атеросклеротичного), яка розвинулась на протязі останніх 3-х років життя і виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням (F-01 згідно з Міжнародною класифікацією хвороб), які позбавляли його з 2011 року і в подальшому, в тому числі під час складання та посвідчення заповітів здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому ОСОБА_12 31.01. та 07.02.2013 року за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними.

Вказані обставини та визнання позову відповідачами дають суду підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі фактично понесеними.

На підставі викладеного і ст. ст. 225, 1257, 1258, 1261 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Приватні нотаріуси Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання заповітів недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_12 07 лютого 2013 року на користь ОСОБА_13, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований у реєстрі за № 123.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_12 31 січня 2013 року на користь ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі за № 3.

Судові витрати по справі вважати фактично понесеними за рахунок сторін.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Шевченко