АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 7831 /2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Литвинова І.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Укркосмос»

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 р.

в справі за клопотанням Компанії «СЕС АСТРА АБ» про визнання та надання дозволу на

примусове виконання рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової

палати від 04 серпня 2014 року

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 р. задоволено клопотання Компанії «СЕС АСТРА АБ» про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 04 серпня 2014 року.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 04 серпня 2014 р.

Ухвалено видати виконавчий лист про стягнення з ДП «Укркосмос» на користь компанії «СЕС АСТРА АБ» суми 3 367 605 дол. США, що за курсом НБУ станом на 20.04.2015 року складає 70 911 776,19 грн.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Укркосмос» просить цю ухвалу скасувати і постановити нову про відмову у задоволенні клопотання, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 04 серпня 2014 р. постановлено стягнути з Державного підприємства «УКРКОСМОС» на користь Компанії «СЕС АСТРА АБ» : 3 015 650 дол.США заборгованості за послуги, надані стягувачем за договором про надання послуг з передачі даних; 214 970 дол.США пені за прострочення боржником оплати; 84 000 дол.США арбітражних витрат позивача (стягувача); 52 985 дол.США юридичних видатків та витрат позивача (стягувача), а всього 3 367 605 дол.США.

Згідно ст.390 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чигосподарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. Визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень здійснюється в Україні відповідно доположень Конвенції ООН про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень , яка набула чинності для України з 08.01.1961 р., для Швеції - з 27.04.1972 р., ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» від 24 лютого 1994 року №4002-ХІІ (з подальшими змінами). Згідно з положеннями статті III Нью-Йоркської Конвенції, кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов'язкові і виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де проситься визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у Конвенції. Аналогічно, відповідно до ч. 1 статті 35 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень статті та статті 36 Закону.

Підстави для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу перераховані у статті V Нью-Йоркської Конвенції, а також у статті 36 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Так, згідно ч.2 статті 36 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесене, може бути відмовлено лише:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що:одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки; за законом держави, де рішення було винесено; або сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; абосклад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або:

2) якщо суд визнає, що:об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Так, судом встановлено, що при укладенні арбітражного застереження жодна із сторін спору не була недієздатною, що арбітражна угода є дійсною за законодавством країни, якому сторони підпорядкували цю угоду. Згідно п.134 рішення: «Суд визначив, що Договір про надання послуг з передачі даних був належним чином укладений і залишався дійсним впродовж періоду, стосовно якого позивач вимагає оплату рахунків, тобто з 1 січня 2014 р. по 31 січня 2014 р.; обидві сторони є компаніями, належним чином зареєстрованими у своїх країнах, і на момент укладення арбітражного застереження (абз. 2 п. 22 Договору) не мали жодних обмежень щодо дієздатності; також відсутні докази того, що арбітражне застереження договору є будь-якою мірою недійсним за правом Англії та Уельсу, яке застосовується до Договору та, зокрема, до арбітражного застереження.

Крім того, боржника було належним чином повідомлено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 26.06.2013 р. справа № 6-53цс13, при вирішенні питання про належне повідомлення боржника при розгляді клопотання стягувача з'ясуванню підлягають дійсні обставини виклику сторони, проти якої винесено рішення іноземного суду, з урахуванням відповідних процедур, які були визначені сторонами в арбітражній угоді чи в арбітражному застереженні, а також із регламенту органу, який за угодою сторін мав здійснити арбітраж. При цьому тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача.

Згідно п.8 ст.6 Арбітражного регламенту МТП, якщо одна зі сторін ідмовляється брати участь або не бере участі в арбітражному провадженні або будь-якій його стадії, арбітражне провадження продовжується, незважаючи на таку відмову або неучасть.

Як вбачається з рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 04.08.2014 р. (п.п. 3-49), боржник знав про розпочатий проти нього арбітражний процес і сутність вимог стягувана та був повідомлений Секретаріатом суду про наслідки неучасті у процесі, що підтверджується листом від 12 березня 2013 р. Від початку арбітражного розгляду, тобто з 6 березня 2013 р. до 19 вересня 2013 р. боржник безпосередньо або через своїх представників вів листування із Секретаріатом Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати та Арбітражним судом.

Так, листом від 19 квітня 2013 р. № 337/2013 боржник визнав одержання під Секретаріату МАС МТП 20 березня 2013 р. заяви стягувача про арбітраж, повідомив про призначення юридичним радником та представником у справі пана ОСОБА_1, керуючого партнера ТОВ «Компаріс», і попросив про подовження строку на надання відповіді (відгуку) на заяву стягувача про арбітраж, що також зафіксовано у п.10 рішення. Пізніше, листом від 19 веересня 2013 р. боржник на прохання Арбітражного суду надати свої коментарі на проект Акту про повноваження, відповів, що він має «значну кількість коментарів до проекту», і попросив продовження строку на надання свого коментаря, що зафіксовано у п. 34 рішення.

Між тим, з 19 вересня 2013 р. боржник не брав участі в арбітражному розгляді і не подавав жодних документів по суті провадження. Проте, Арбітражний суд сповіщав боржника про всі повідомлення, які надсилалися під час арбітражного провадження, тобто, надав йому повне право висловити свою позицію, що знайшло відображення у п. 124 рішення.

Основна кореспонденція між Арбітражним Судом та сторонами арбітражного розгляду щодо етапів провадження здійснювалася електронною поштою, що повністю відповідає Арбітражному регламенту МТП (Стаття 3(2)). Водночас, 2 документи були надіслані та одержані боржником (Відповідачем) кур'єрською поштою, а саме: проект акту про повноваження було надіслано Арбітражним Судом на поштову адресу Боржника кур'єрською службою та одержано боржником 14 листопада 2013 року; рішення було надіслано Арбітражним Судом на поштову адресу боржника кур'єрською службою та одержано боржником 11 серпня 2014 року.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що боржник був належним чином повідомлений про призначення арбітра та арбітражний розгляд і мав можливість надавати свої пояснення безпосередньо або через призначеного ним представника.

Також суд обґрунтовано дійшов висновку, що рішення було винесене Арбітражним судом у межах його компетенції, передбаченої арбітражним застереженням, оскільки, спір про стягнення простроченої заборгованості за послуги з електронної передачі даних (супутникового зв'язку) супутниковою системою «АСТРА», надані відповідачеві (боржникові) на підставі Договору від 10 червня 2010 року, укладеного між стягувачем та боржником, охоплюється поняттям «будь-який спір, непорозуміння або претензія, які виникають з цього Договору або у зв'язку із ним, або які виникають у зв'язку із порушенням, припиненням чи недійсністю Договору» у значенні арбітражного застереження (абз. 2 п. 22 Договору).

Таким чином, рішення було винесене Арбітражним судом цілковито в межах компетенції, погодженої сторонами в арбітражному застереженні, щодо спору, передбаченого та охопленого арбітражним застереженням, і не містить жодних постанов з питань, що виходять за межі арбітражного застереження.

Також, відповідали угоді між сторонами та законодавству і склад арбітражного суду та арбітражна процедура, оскільки, в арбітражному застереженні (абз. 2 п. 22 Договору) сторони погодили розгляд спору арбітражним судом у складі трьох арбітрів відповідно до Арбітражного регламенту МТП, з місцем арбітражу в Лондоні (Англія), англійською мовою.

Домовленість між сторонами про розгляд справи одноосібним арбітром замість колегії з трьох арбітрів було підтверджено листами МАС МТП від 19 квітня 2013 р. та 23 травня 2013 р., направленими обом сторонам провадження. Секретаріат МАС МТП, діючи у відповідності з п.3 статті 12 Арбітражного регламенту, призначив для вирішення спору одноосібного арбітра - д-ра ОСОБА_2, яка розглянула справу та ухвалила рішення.

Згідно ч.2 ст.7 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражна угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона, зокрема, укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв'язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Це положення повністю базується на Типовому законі ЮНСИТРАЛ про міжнародний торговельний арбітраж (1985 р., із змінами, прийнятими у 2006 р.), який був моделлю для ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Таким чином, оскільки, боржник письмово та безумовно погодився на пропозицію стягувача (позивача), висловлену у письмовій формі (у вигляді Заяви про арбітраж) на адресу Секретаріату МАС МТП, стягувач та боржник тим самим письмово модифікували (змінили) арбітражне застереження Договору, домовившись про розгляд спору одноосібним арбітром, замість арбітражного суду у складі 3-х арбітрів, як було первинно визначено в арбітражному застереженні, тому, суд обґрунтовано вважав, що, склад Арбітражного суду та арбітражна процедура відповідали угоді між сторонами та законодавству.

Крім того, ст.4 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», встановлено, що сторона, яка знає про те, що яка-небудь вимога, згідно з арбітражною угодою, не була дотримана, і проте продовжує браги участь у арбітражному провадженні, не заявивши заперечень проти такого недотримування без невиправданої затримки, а якщо для цього передбачено будь-який строк, то протягом цього строку вважається такою, що відмовилась від свого права на заперечення. Також, відповідно до п.3 ст.6 Арбітражного регламенту МТП, якщо будь-яка сторона, до якої заявлено вимогу, не надає відзив, арбітражне провадження продовжується, і будь-які питання про компетенцію вирішуються безпосередньо складом арбітражу, за винятком випадку, коли Генеральний секретар виносить це питання на вирішення суду, що передбачено ст. 6 (4) Регламенту.

Отже, Арбітражний суд встановив наявність у нього компетенції на розгляд справи, і жодних заперечень з боку боржника (відповідача) з цього питання не заявлялося.

Таким чином, і склад арбітражного суду (одноосібний арбітр), і арбітражна процедура (Арбітражний регламент МТП) були належним чином погоджені сторонами та відповідали чинному законодавству.

Рішення Міжнародного арбітражного суду набуло законної сили, стало обов'язковим для сторін, є остаточним та не підлягає скасуванню, оскільки, відповідно до тексту рішення, воно є остаточним. Таким чином, Рішення є обов'язковим для сторін, не було скасоване, а його виконання не є призупиненим.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо недійсності укладеного між сторонами договору з підстав його підписання заднім числом (підробки), невідповідності (зміни) назви стягувача на «СЕС Астра АБ», що приведення до виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку цієї країни, тобто, України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Обставини щодо укладення вказаного договору, зокрема, щодо його недійсності, були досліджені Міжнародним арбітражним судом Швеції, про що зазначено у самому рішенні, а також, були перевірені судом першої інстанції при розгляді клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного арбітражного суду МТП від 4.08.2014 р.

Крім того, що стосується зміни назви стягувача, то згідно витягу із Реєстру компаній Реєстраційної палати компаній, Швеції, свідоцтва про державну реєстрацію, компанія стягувача була перейменована на «СЕС Астра АБ» 27.05.2010 р. (а.с.226-230), тобто, до укладення між сторонами договору про надання послуг супутникового зв»язку на супутниковій системі «Астра» від 10.06.2010 р.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення клопотання.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укркосмос» - відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :