Справа № 473/1648/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Данилевич Т.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

29.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 27 379 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 23.03.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики.

Відповідно до даного договору позивач передав у власність відповідача гроші в розмірі 27 379 грн. 00 коп., а остання зобовязалася повернути борг у строк до 20.05.2014 року.

На підтвердження отримання суми позики позичальник надав позикодавцю письмову розписку.

Проте, відповідач ухилилася від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення суми боргу, що, в свою чергу стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог. Просив стягнути суму боргу в розмірі 27 179 грн. 00 коп., інфляційні збитки в розмірі 19 604 грн. 59 коп., та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення платежу в розмірі 1 624 грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач пояснив, що він неодноразово надавав відповідачу кошти в борг у загальному розмірі 27 379 грн. 00 коп., що було оформлено відповідною розпискою від 23.03.2014 року.

Відповідач у судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Будь яких доказів на спростування доводів позивача протягом усього часу, що справа перебувала в провадженні суду, від відповідача не надійшло.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України, за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, з наведеного слідує, що на підтвердження договору позики, який за правовою природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і момент їх передачі може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

При цьому, розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, повинна містити інформацію про те, що позичальник отримав певну грошову суму в борг, а також зобовязаний її повернути.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_3 кошти в сумі 27 379 грн. 00 коп., які остання зобовязалася повернути позивачу в строк до 20.05.2014 року, що вбачається з розписки позичальника від 23.03.2014 року. Також з останньої вбачається, що 20.05.2014 року позивачу було повернуто 200 грн. 00 коп.

Відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 60 ЦПК України.

Між тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи позивача щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового його погашення відповідачем (навпаки наявність у позикодавця боргової розписки свідчить про невиконання боржником свого зобовязання), а також докази, які б повністю, частково звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань.

За таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 526, 530 ЦК України, відповідач ОСОБА_3 зобов'язана належним чином виконати свої зобов'язання, що виникли з відносин позики.

Крім того, за порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність за ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового обовязку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Отже, з відповідача на користь позивача належать до стягнення проценти в розмірі 833 грн. 24 коп. (27 179 грн. 00 коп. х 3 % : 365 х 373 дні (з 21.05.2014 року по 29.05.2015 року (в межах заявлених вимог), а також інфляційні збитки за період з червня 2014 року по квітень 2015 року (включно) (в межах заявлених вимог) в розмірі 11 651 грн. 65 коп., виходячи з встановлених індексів інфляції за вказаний період.

В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи розмір частково задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1 052 грн. 95 коп. ((484 грн. 08 коп. (судовий збір, який належав до сплати) + 800 грн. 00 коп. (правова допомога)) х 82 %).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 209 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 27 179 грн. 00 коп., інфляційні збитки в розмірі 11 651 грн. 65 коп., проценти в розмірі 833 грн. 24 коп., судові витрати в розмірі 1 052 грн. 95 коп., а всього 40 716 грн. 84 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан