Провадження №22-ц/784/1534/15
Головуючий першої інстанції: Кузьменко В.В.
Категорія: 54 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю представника відповідача Заякіна Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Судоремонтная Компания» (далі - ТОВ «Южная Судоремонтная Компания») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

05 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Южная Судоремонтная Компания» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 вказував, що 10 вересня 2014 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Южная Судоремонтная Компания» на посаду судозбірника. В період з 03 листопада 2014 року по 07 листопада 2014 року перебував на лікарняному. Як вказав позивач, після одужання він прийшов на роботу, де йому був вручений наказ про звільнення за власним бажанням від 31 жовтня 2014 року, проте він заяву про звільнення не подавав, а тому вказане звільнення вважає незаконним

Посилаючись на викладене, позивач просив поновити його на роботі в ТОВ «Южная Судоремонтная Компания» на посаді судозбірника, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, недоплачену заробітну плату та 5000 грн. відшкодування моральної шкоди.

25 лютого 2015 року позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду та заяву про уточнення позовних вимог. Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав, що в період судового розгляду справи йому стало відомо, що 31 жовтня 2014 року відповідачем також був виданий наказ № 39-к про його звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України, який він вважає незаконним і просить скасувати.

18.02.2015р. ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про доповнення позовних вимог, в якій просив скасувати накази про оголошення йому доган, проте судом було відмовлено у прийнятті даної заяви (а.с. 97-99).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом №34-К директора ТОВ «Южная Судоремонтная Компания» від 10.09.2014р. ОСОБА_3 був прийнятий з цієї дати на посаду судозбірника вказаного підприємства із окладом згідно штатного розпису (а.с. 32).

Наказом №8 від 26.09.2014р. ОСОБА_3 була оголошена догана за неналежне виконання трудових обов'язків (а.с. 52). Підставою для видання цього наказу була службова записка заступника директора з технічних питань ОСОБА_4 з приводу не закриття 25.09.2014р. позивачем після виконання робіт балонів з пропаном (а.с. 50)

Наказом №10 від 02.10.2014р. ОСОБА_3 знову була оголошена догана за неналежне виконання трудових обов'язків, (а.с. 56). Підставою для видання цього наказу була службова записка ОСОБА_4 від 02.10.2014р. щодо недоліків при встановленні позивачем разом із електрогазозварювальником ОСОБА_5 дверей на акумуляторній (а.с. 54).

За аналогічні недоліки виконаних позивачем робіт на іншому об'єкті на підставі службової записки ОСОБА_4 від 31.10.2014р. (а. с. 58) наказом №11 від 31.10.2014р. позивачу була оголошена догана за неналежне виконання трудових обов'язків (а.с. 60).

В цей же день директором підприємства був виданий наказ № 39-к про звільнення позивача за власним бажанням (а.с. 4).

Оскільки ОСОБА_3 заява про звільнення за власним бажанням не подавалась директором підприємства був виданий ще один наказ № 39-к від 31.10.2014р. - про звільнення позивача у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п.3. ст. 40 КЗпП України (а.с. 62)

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що видання наказу про звільнення не свідчить про подвійне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за одне порушення, відповідач при прийнятті рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення діяв правомірно, а тому права позивача не порушені.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

Так, згідно ч.1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Частина 2 ст. 149 КЗпП України дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати тільки одне дисциплінарне стягнення.

Зазначена правова норма відповідає правилу ч. 1 ст. 61 Конституції України, яке забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду.

З пояснень представника відповідача як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції вбачається, що підставою для звільнення позивача за п.3. ст. 40 КЗпП України було притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності наказами №8 від 26.09.2014р., №10 від 02.10.2014р. і №11 від 31.10.2014р., тобто, видання наказу про звільнення не було пов'язано із скоєнням відповідачем нового порушення трудової дисципліни.

Наведені обставини свідчать про порушення трудових прав позивача, якого всупереч вищевикладеним вимогам закону наказом № 39-к від 31.10.2014р. про звільнення за п.3. ст. 40 КЗпП України було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за ті ж самі порушення, за які до нього вже були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган, а тому він підлягає поновленню на посаді судозбірника ТОВ «Южная Судоремонтная Компания».

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

В порядку підготовки розгляду даної справи апеляційним судом було витребувано у відповідача довідку про розмір середньоденної заробітної плати позивача, проте вказана вимога суду не була виконана.

Згідно положень пунктів 3, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р., середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців - виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Таким чином, виходячи з фактично відпрацьованих позивачем у вересні та жовтні 2014 року робочих днів згідно Табелів обліку робочого часу (а.с. 30, 31) та розміру нарахованої йому за цей період заробітної плати (а.с. 78), середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 75грн.23коп. ((1700грн. + 2859грн.) : 38 днів).

Отже, за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2014 року по 23 червня 2015 року, тобто по день розгляду справи в апеляційному суді (158 робочих днів), середній заробіток ОСОБА_3 складає 11886грн. 34коп.

Внаслідок незаконного звільнення з роботи позивач зазнав душевних та психічних страждань, а тому у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відповідач повинен відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає можливим визначити суму такого відшкодування у 300 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Матеріали справи не містять доказів про ознайомлення ОСОБА_3 до судового розгляду справи з наказом про звільнення за п.3. ст. 40 КЗпП та про вручення йому його копії. Також відповідачем не надано доказів про дату вручення позивачу наказу про звільнення за власним бажанням, за оскарженням якого ОСОБА_3 звернувся до суду 05 грудня 2014 року з первісним позовом, зі змісту якого вбачається, що копію цього наказу він отримав 07 листопада 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Докази отримання позивачем трудової книжки у матеріалах справи відсутні. З пояснень допитаної в судовому засіданні 10.03.2015р. у якості свідка головного бухгалтера ТОВ «Южная Судоремонтная Компания» вбачається, що при звільненні ОСОБА_3 трудову книжку не отримував.

Отже, передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом ОСОБА_3 дотримано.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_3 зазначеного строку звернення до суду - є помилковим, оскільки не відповідає обставинам справи.

За такого, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та одночасно відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 730грн.80коп. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, виходячи з передбачених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставок за вимоги майнового і немайнового характеру

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Судоремонтная Компания» - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Южная Судоремонтная Компания» на посаді судозбірника з 01 листопада 2014 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Судоремонтная Компания» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11886грн.34коп. (одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень тридцять чотири копійки) без врахування податків та інших обов'язкових платежів, та 300 (триста ) грн. відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Судоремонтная Компания» на користь держави судовий збір в сумі 730грн.80коп. (сімсот тридцять гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді