Справа № 710/1153/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Куцина М.М., Собослоя Г.Г.,

при секретарі Чейпеш С.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду від 13 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що 14 травня 2008 року ОСОБА_5 залишив заповіт, яким перший поверх житлового будинку за адресою м.Свалява, вул. Верховинська,21б та земельні ділянки заповів в рівних частках ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Другий поверх вищеназваного житлового будинку заповів онукові ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 після набуття ним двадцяти пяти років.

Такі свої дії мотивував тим, що він відчуває, що в нього погіршується стан здоровя. У травні 2009 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, який 07.08.2009 року рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області було розірвано. 24 травня 2011 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 склав новий заповіт, який 07 травня 2009 року було посвідчено державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори.

Позивач вважав, що заповіт від 07 травня 2009 року недійсним, оскільки на час посвідчення нового заповіту на користь дочки ОСОБА_2 у ОСОБА_5 спостерігався різко виявлений процес психічного розладу. В звязку з вищевикладеним просить визнати заповіт ОСОБА_5, посвідченого 07 травня 2009 року державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням Свалявського районного суду від 13 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволений.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідченого 07 травня 2009 року державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, як незаконного та необгрунтованого і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

При розгляді даної справи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5, на випадок смерті, залишив заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори від 07 травня 2009 року. Відповідно до заповіту ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде йому належати на день смерті по закону заповідав дочці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. (Том 1 а.с 10).

24 травня 2011 р. ОСОБА_5 помер.

Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2013 року було направлено дану справу на комісійну судово-медичну експертизу відносно померлого ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_5 (Том 1 а.с. 244).

Висновком експерта №34 від 06 червня 2013 року стверджувалось, що засвідчуваний ОСОБА_5 в момент складання заповіту, тобто 07 травня 2009 року не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними (Том 2 а.с. 2-7).

Зважаючи на наведене та ч. 1 статті 225 ЦК України, яка передбачаю що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, суд першої інстанції задоволив позов.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено, що посмертну психіатричну експертизу ОСОБА_5 проведено в Закарпатському бюро судово-медичної експертизи, яке відповідно до наказу МОЗ України від 05.07.96 N 194 (в редакції наказу Міністерства охорони здоров'я України від

02.12.2013 N 1058)не відноситься до переліку спеціалізованих судово-психіатричних експертних установ України та психіатричних закладів, у структурі яких функціонують судово-психіатричні експертні відділення (комісії).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом МОЗ України 08.10.2001 N 397, такі експертизи проводяться в Українському науково-дослідному

інституті соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ

України, центрах судово-психіатричних експертиз, відділеннях

(амбулаторних, стаціонарних експертиз), які є структурними

підрозділами психоневрологічних (психіатричних) лікарень,

психоневрологічних диспансерів. Зазначені заклади охорони здоров'я

виконують функції судово-експертних установ або підрозділів (далі

- експертна установа (підрозділ)).

Зважаючи на наведене, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 23.01.20145 року по справі була призначена посмертна судово-психіатричну експертизу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, проведення якої доручено Берегівській психіатричній лікарні.

Відповідно до висновку даної експертизи (а.с. 126-132 т.2) ОСОБА_5 на момент складання оспореного заповіту, станом на 07.05.2009 року міг усвідомлювати значення своїх дій та міг керувати ними.

11.12.2014 року по справі була призначена повторна комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза стану ОСОБА_5 на момент складання оспореного заповіту, проведення якої доручено Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні.

Відповідно до висновку даної експертизи (а.с. 154-158 т.2) ОСОБА_5 на момент складання оспореного заповіту, станом на 07.05.2009 року тяжким психічним розладом не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та міг керувати ними.

У справ також відсутні інші належні докази, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 станом на07.05.2009 року тяжких психічних розладів.

Оскільки рішення суду ґрунтується на недоведеній обставині, яку суд вважав встановленою, воно відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Наявні у справі докази не підтверджують факту знаходження ОСОБА_5 на момент складання оспореного заповіту, станом на 07.05.2009 року у такому стані, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, що виключає можливість визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦПК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

в и р і ш и л а :

Апеляційноу скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовільнити.

Рішення Свалявського районного суду від 13 вересня 2013 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді