АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/602/15-ц Головуючий в І інстанції
Категорія 5 (1) ОСОБА_1
№ 22-ц/774/1309/К/15 Доповідач Соколан Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Соколан Н. О.,

суддів: - ОСОБА_2,ОСОБА_3,

при секретарі: - ОСОБА_4

за участю: позивача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення відповідачів та вселення його в квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником вищезазначеної квартири, яку придбав до шлюбу з відповідачем ОСОБА_7 Шлюб розірвано 09.09.2013 р. Через наявність інвалідності І групи, він потребує постійного догляду, змушений проживати з батьками по вул. Маршака, 3-38 в м. Кривому Розі. Його колишня дружина ОСОБА_7 та її син ОСОБА_8 без належних правових підстав, проживають в квартирі до теперішнього часу, чим порушують його права власника. ОСОБА_7 подавала до суду позов про визнання квартири спільним майном, але рішенням суду від 31.10.2014 р. в позові було відмовлено. Тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд виселити відповідачів, які роблять неможливим спільне з ними проживання, та вселити позивача у спірну квартиру.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року позов задоволено частково, вселено ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_2. В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселенні відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його вимог в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи; безпідставно дослідив та прийняв до уваги пояснення відповідачів, які не підтверджені належними доказами; не врахував тяжкого стану здоровя позивача та не звернув уваги на неможливість його проживання без стороннього догляду, який відповідачі забезпечувать не бажають.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, квартира АДРЕСА_2 придбана позивачем ОСОБА_5 23.08.2007 року до укладення шлюбу 24.11.2007 року з ОСОБА_7. Шлюб між сторонами розірвано 09.09.2013 року

Відповідач ОСОБА_7 є колишньою дружиною позивача, проживає та зареєстрована в спірній квартирі разом зі своїм сином ОСОБА_8 з 2007 року згідно акту та даних паспорту (а.с.13, 40).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі вселені в спірну квартиру зі згоди позивача, тобто на законних підставах зареєстровані за зареєстровані за заявою позивача і проживають в спірній квартирі як члени сімї власника, тому не можуть бути позбавлені права користування спірною квартирою та виселені з неї, однак позивач підлягає вселенню у належну йому квартиру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком про те, що позивач, всупереч ст.ст. 10, 27 ЦПК України, не надав та не довів в суді відповідними доказами обґрунтованість заявлених вимог про виселення, та усунення перешкод в користуванні власністю, не зазначаючи, яким чином відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом враховані пояснення відповідачів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ст.. 27 ЦПК України передбачено їх права, зокрема, й на надавання усних та письмових пояснень судові.

Посилання апеляційної скарги про врахування тяжкого стану здоровя позивача та на неможливість його проживання без стороннього догляду, який відповідачі забезпечувать не бажають, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені доводи не є підставами, передбаченими законодавством, для виселення відповідачів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, ст. ст. 313- 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: