Справа № 458/157/13 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/36/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Левенцової О.А., ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно, -

в с т а н о в и л а:

31 січня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом, який в подальшому був уточнений, просить: стягнути заборгованість за договором кредиту № 612-38/22 від 07.11.2007 року в сумі 18847 грн. 29 коп. з: ОСОБА_3. та ОСОБА_6 у спосіб звернення стягнення на спадкове майно, згідно із свідоцтвом про право власності від 15.04.2011 року, номер в реєстрі 419, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.04.2011 року, номер в реєстрі 422, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2011 року, номер в реєстрі 539, а саме: автомобіль марки ИЖ-2717, тип ТЗ - вантажний, тип кузова - фургон малотонажний - В, червоного кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; ОСОБА_3. та ОСОБА_6 у спосіб звернення стягнення на заставлене майно згідно із іпотечним договором від 07.11.2007 року за реєстровим номером НОМЕР_4, а саме: житловий дерев'яний будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1. Будинок позначений на плані літерою «А» та цифрою № 1. До будинку відносяться господарські будівлі: стайня «Б», стодола «В», комора «Г», сарай «Д», літня кухня «Ж», дровітня «Е», убиральня «З», погріб «Пг» та огорожа «1-3», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1, загальною площею 55,9 кв.м.; стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.

Посилається на те, що згідно з договором № 612-38/22 від 07.11.2007 року АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», надав ОСОБА_7 кредит в сумі 20 000 грн. зі сплатою ставки за кредитом 15 % річних з кінцевим терміном повернення - 04.11.2022 року. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором було укладено іпотечний договір, реєстраційний № НОМЕР_4 від 07.11.2007 року, згідно з яким він передав в іпотеку нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1. Отримавши вказану суму кредиту, позичальник не виконав своїх договірних зобов'язань. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер і його спадкоємицею та власницею вказаного будинку стала дружина, ОСОБА_3 -----. 27.07.2012 року відповідачка була повідомлена про претензію про задоволення вимог кредитора, однак вона ніяк не відреагувала. 27.07.2013 року Турківська державна нотаріальна контора повідомила, що спадкоємцями ОСОБА_7 є ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованість за договором кредиту № 612-38/22 від 07.11.2007 року в сумі 18847 грн. 29 коп.:

- у спосіб звернення стягнення на спадкове майно, - згідно із свідоцтвом про право власності від 15.04.2011 року, номер в реєстрі 419, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.04.2011 року, номер в реєстрі 422, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2011 року, номер в реєстрі 539, а саме: автомобіль марки ИЖ-2717, тип ТЗ - вантажний, тип кузова - фургон малотонажний - В, червоного кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

та у спосіб звернення стягнення на заставлене згідно із іпотечним договором від 07.11.2007 року за реєстровим номером НОМЕР_4 майно, а саме: житловий дерев'яний будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1. Будинок позначений на плані літерою "А" та цифрою № 1. До будинку відносяться господарські будівлі: стайня - "Б", стодола - "В", комора - "Г", сарай - "Д", літня кухня - "Ж", дровітня - "Е", убиральня - "З", погріб - "Пг" та огорожа - "1-3", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1, загальною площею 55,9 кв.м.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір в розмірі 114 гривень 70 коп.

Стягнуто із ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір в розмірі 114 гривень 70 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 ОСОБА_5. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд не визначив процесуальне становище ОСОБА_4. У звязку з неналежним повідомленням його та ОСОБА_4 про дату та час розгляду справи, він був позбавлений можливості заявити клопотання в суді першої інстанції про зупинення провадження у справі до остаточного розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння судом касаційної інстанції. Так, рішенням Турківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_3. Зокрема, судом ухвалено витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 На підставі розгляду апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, Апеляційним судом Львівської області зазначене рішення було скасовано. Дана справа за № 6-41694 ск 13 знаходиться в провадженні суду касаційної інстанції. ПАТ «Укрсоцбанк» не предявило вимогу до спадкоємців у строки, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, проте судом не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення пропущення строків звернення з вимогою кредитора, а відтак і позбавлення останнього права вимоги. Вважає, що суд першої інстанції оцінив докази, надані позивачем, не дослідивши їх повно, всебічно та обєктивно, а також не забезпечив принципу змагальності сторін у судовому процесі, справедливості, верховенства права та права особи на правову допомогу, а також не надав можливості всім сторонам по даній справі подати всі необхідні докази. Просить зупинити провадження по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно до розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3., ОСОБА_8, третя особа ПАТ «Укрсоцбанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, до вирішення її Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ (№ 6-41694 ск 13) та прийняття по ній остаточного рішення, а також - скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк» - Левенцової О.А., ОСОБА_3., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Доводами апеляційної скарги рішення Турківського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року в частинах: задоволення позову; у спосіб звернення стягнення на спадкове майно, - згідно із свідоцтвом про право власності від 15.04.2011 року, номер в реєстрі 419, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.04.2011 року, номер в реєстрі 422, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2011 року, номер в реєстрі 539, а саме: автомобіль марки ИЖ-2717, тип ТЗ - вантажний, тип кузова - фургон малотонажний - В, червоного кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1, загальною площею 55,9 кв.м.; стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судового збору в розмірі 114 гривень 70 коп. з кожного, - не оскаржується.

З матеріалів справи вбачається наступне.

07.11.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_7 було укладено договір № 612-38/22; згідно з яким АКБ СР «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_7 кредит в сумі 20 000 грн. зі сплатою ставки за кредитом 15 % річних з кінцевим терміном повернення - 04.11.2022 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором було укладено іпотечний договір, реєстраційний № НОМЕР_4 від 07.11.2007 року, згідно з яким він передав в іпотеку нерухоме майно: будинок АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності від 07.12.2006 року, виданого виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Турківського району Львівської області, будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 на праві приватної власності (т. 1, а.с. 177).

Право власності ОСОБА_7 на дане будинковолодіння зареєстровано в реєстрі 07.12.2006 року за реєстровим номером 17041023, що підтверджується витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т. 1, а.с. 176).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, про що 21.01.2010 року Ісаївською сільською радою Турківського району Львівської області видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_3) (т. 1, а.с. 154).

Згідно розрахунку, представленого позивачем під час слухання справи в суді апеляційної інстанції, вбачається, що на день смерті ОСОБА_7 заборгованість по нарахованих і не сплачених відсотках становить 424,42 грн., невиплаченим залишилось і тіло кредиту в сумі 17555,58 грн., всього заборгованість становить 17980.00 грн. (т. 1 а.с. 139).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані 15 квітня 2011 року та 17 травня 2011 року державним нотаріусом Турківської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в реєстрі за № 416 та 536, вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_7, а саме будинку АДРЕСА_1, які прийняли спадщину у відповідних частках, є його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 203, 207).

27.07.2012 року відповідачам, як спадкоємцям позичальника, в.о. державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори було надіслано претензії ПАТ «Укрсоцбанк» (т. 1, а.с. 224,225).

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_3. Зокрема, судом ухвалено витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2013 року, на підставі розгляду апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, рішення Турківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року було скасовано.

02 квітня 2014 року Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України рішення Турківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія приходить до переконання, що посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 є власницею іпотечного майна, а не її покійний син ОСОБА_7,є необґрунтованим, оскільки як в суді першої так і апеляційної інстанцій дану обставину не доведено.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина 1 статті 608 ЦК України).

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 ЗУ «Про іпотеку»).

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Враховуючи наведене, правила ст. 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Таким чином посилання в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» не предявило вимогу до спадкоємців у строки, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, не заслуговує на увагу.

Згідно п. 1.1. іпотечного договору від 07.11.2007 року, реєстраційний № НОМЕР_4, ОСОБА_7 передав в іпотеку нерухоме майно - лише будинок АДРЕСА_1, а тому у зверненні стягнення на господарські будівлі: стайню «Б», стодолу «В», комору «Г», сарай «Д», літню кухню «Ж», дровітню «Е», убиральню «З», погріб «Пг» та огорожу «1-3», слід відмовити.

У ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Всупереч наведеного, суд першої інстанції одночасно звернув стягнення на предмет іпотеки та стягнув суму заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, як таке, що ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, підлягає частковому скасуванню, з ухваленням в зазначених вище частинах нового рішення. В решті рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року в частинах: задоволення позову; стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованості за договором кредиту № 612-38/22 від 07.11.2007 року в сумі 18847 грн. 29 коп.:; та у спосіб звернення стягнення на заставлене згідно із іпотечним договором від 07.11.2007 року за реєстровим номером НОМЕР_4 майно, а саме: житловий дерев'яний будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1. Будинок позначений на плані літерою "А" та цифрою № 1. До будинку відносяться господарські будівлі: стайня - "Б", стодола - "В", комора - "Г", сарай - "Д", літня кухня - "Ж", дровітня - "Е", убиральня - "З", погріб - "Пг" та огорожа - "1-3", шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, - скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким:

Позов задовольнити частково.

Для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 612-38/22 від 07 листопада 2007 року в розмірі 17 980,00 грн. (сімнадцять тисяч дев?ятсот вісімдесят гривень), з яких: 17 555,58 грн. заборгованість по кредиту, 424,42 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 07 листопада 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (тепер - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Турківського районного нотаріального округу Комарницькою О.Й., за реєстровим № НОМЕР_4, а саме на майно: житловий будинок, загальною площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, з установленням початкової ціни для реалізації зазначеного майна на рівні, не нижчому ніж звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У зверненні стягнення на господарські будівлі: стайню «Б», стодолу «В», комору «Г», сарай «Д», літню кухню «Ж», дровітню «Е», убиральню «З», погріб «Пг» та огорожу «1-3», - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шандра М.М.