АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8626/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - КамбуловД.Г.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», поданою представником ШУЛІКОЮ Аліною Володимирівною, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

встановила:

У березні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.08.2006 року на загальну суму 49 182,89 доларів США.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Посилався на те, що висновки суду про застосування строку позовної давності зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи. Судом не враховано, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Рено», що належить на праві власності ОСОБА_4 Ухвалами цього суду від 28.12.2012 року та від 21.11.2013 року за заявами ПАТ КБ «ПриватБанк» у рішенні суду було виправлено описки.

За таких обставин апелянт вважає, що з урахуванням винесеного рішення та ухвал суду, строк і порядок виконання зобов'язань за кредитним договором був змінений та визначений певними датами, що означає про звернення позивачем до суду в межах строку позовної давності.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст. 526, 599 ЦК України. Суд першої інстанції не перевірив суми нарахованої заборгованості, не визначив, як саме утворилась сума заборгованості та з чого вона складається, доводи позивача належним чином не перевірені та не наведено фактів, які б спростовували ці докази.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості, тому вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Отримані відповідачем кредитні кошти до цього часу не повернуті, тому враховуючи, що кредитний договір не є розірваним чи припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити; відповідач ОСОБА_4 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ КБ «Приват Банк» позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору №К3Т0АК01904908 від 14.08.2006 року відповідач ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15 685,89 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Строк дії кредитного договору визначено з 14.08.2006 року по 14.08.2011 року.

Відповідач отримала від банку кредит на вказану суму, що підтверджується копією заяви на видачу готівки, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Однак у порушення умов договору та вимог ст. 526, 627, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 49 182,89 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 8436,11 доларів США, заборгованості за процентами - 15 199,56 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 941,04 долари США, пені за несвоєчасність погашення заборгованості - 24 606,18 доларів США.

Судом першої інстанції встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх вимог, знайшли підтвердження в судовому засіданні. З матеріалів справи судом встановлено, що залишок заборгованості по кредиту становить 8436,11 доларів США, заборгованість про процентах за користування кредитом становить 15 199, 56 доларів США, по комісії - 941,04 доларів США, а також банком нарахована пеня на суму 24 660,18 доларів США.

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено загальний трирічний строк позовної давності, а домовленість сторін про збільшення строку позовної давності - відсутня.

Враховуючи, що перебіг строку позовної давності розпочався з серпня 2011 року, а позивач звернувся з даним позовом у березні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, і відповідач подала відповідну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

З висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають вимогам закону і обставинам справи. Норми матеріального права - ст. 256, 257, 267, 525, 526, 530, 1054 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача полягають у тому, що перебіг позовної давності було перервано ухваленням заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року, яким звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Рено, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, ухвалою Індустріального суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2012 року було задоволено заяву позивача про виправлення описки у заочному рішенні щодо правильного номеру кузова/шасі автомобіля. Ухвалою цього ж суду від 21 листопада 2013 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» виправлено описку у заочному рішенні щодо марки автомобіля.

Однак такі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне. Як вбачається з умов укладеного між сторонами кредитного договору, сума кредиту становить : 15 685,89 доларів США, що надана для придбання автомобіля, та сума в розмірі 4487,91 доларів США, що надана на сплату страхових платежів. Кредит надано на строк з 14 серпня 2006 року по 14 серпня 2011 року.

Відповідно до п.1.1 договору, погашення заборгованості за договором здійснюється щомісячними платежами в сумі по 377,97 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, несплачений позичальником залишок суми кредиту, пред'явлений до стягнення у даному позові (тіло кредиту), у розмірі 8436,11 доларів США було винесено самим позивачем на прострочену заборгованість 18 серпня 2011 року, після закінчення кінцевого строку, визначеного кредитним договором для погашення кредиту (14.08.2011 року). Розмір нарахованих та несплачених процентів на вказаний період часу становив 4359,96 доларів США.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Зі змісту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2011 року вбачається, що загальний розмір заборгованості станом на 14.09.2011 року становив 16 625,74 долари США і на погашення цієї суми було звернуто стягнення на автомобіль Рено, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до наявного у матеріалах справи акту, зареєстрованого ЗАТ КБ «ПриватБанк» 02.12.2009 року, 01 грудня 2009 року автомобіль «Рено», д.н. НОМЕР_1 було вилучено у ОСОБА_4 представниками банку ( а.с. 27), тобто на час ухвалення зазначеного рішення предмет застави знаходився у володінні ПАТ КБ «Приват Банк».

Однак матеріали справи не містять жодних належних доказів тих обставин, які б підтверджували причини невиконання вказаного рішення протягом тривалого часу.

Враховуючи, що відповідно до ст. 233 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом, і відповідачем ОСОБА_4 зазначене рішення не оскаржувалось, то перебіг позовної давності для позивача для стягнення решти заборгованості, розпочався заново з 01 листопада 2011 року.

З пояснень відповідача вбачається, що автомобіль до цього часу їй не повернуто, проте і не реалізовано банком.

Належних доказів реалізації зазначеного автомобіля та зарахування вирученої суми на погашення заборгованості позивачем не надано, а з розрахунку заборгованості вбачається, що до суми, пред'явленої до стягнення у даному позові, включена у повному обсязі сума заборгованості, що виникла станом на 14.09.2011 року.

Враховуючи, що з даним позовом позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 04 березня 2015 року, то загальний трирічний строк позовної давності ним пропущено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Доводи апелянта про те, що перебіг строку позовної давності також перервано ухвалами Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2012 року та від 21.11.2013 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вичерпний перелік обставин, за яких переривається перебіг позовної давності, наведено у ст. 264 ЦК України, і постановлення ухвал про виправлення описок у рішенні до них не належить.

Також в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом не враховано правові позиції Верховного Суду України щодо застосування строку позовної давності до чергових щомісячних платежів, якими позивач вважає нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості після завершення строку кредитування, тобто у період після 14.08.2011 року по 11.02.2015 року.

Проте зазначені доводи колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими, оскільки вони суперечать нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 06.11.2013 року № 6-116цс13, на яку посилається позивач, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Таким чином, зазначений висновок Верховного Суду України стосується сплати чергових платежів, визначених графіком погашення кредиту у межах строку дії кредитного договору, тоді як у даному випадку визначений кредитним договором кінцевий строк погашення кредиту завершився 14.08.2011 року, і нараховані банком відсотки поза межами цього строку не є черговими платежами.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, у зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308 , 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: