Справа №482/1397/14-ц 23.06.2015 23.06.2015 23.06.2015
Провадження №22ц/784/1458/15 Головуючий в першій інстанції Баранкевич В.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк»

(далі - ПАТ «Альфа - Банк»)

про визнання кредитного договору недійсними та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

04 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до ПАТ «Альфа - Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 500486079 від 20 травня 2014 року та стягнення 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 20 травня 2014 року між ним та ПАТ «Альфа - Банк» було укладено кредитний договір № 500486079, згідно якого йому було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 49 869 грн. 38 коп. Копія вказаного договору ним була отримана в день його укладання, а тому він був позбавлений можливості ознайомитися з його умовами заздалегідь. Крім того, графік щомісячних внесків за кредитним договором не містить інформації стосовно повного тіла кредиту, з якого повинні вестись розрахунки та в ньому відсутні дані щодо зменшення тіла кредиту при здійсненні щомісячної оплати. Також йому не було надано іншу частину кредитного договору, а саме розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа - Банк», що призвело до істотних порушень його прав, як споживача фінансових послуг. При укладанні вказаного договору відповідачем не надано повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу. Окрім цього, його було введено в оману та стягнуто 5 330 грн. за надання інформаційно-консультаційних послуг, що підтверджується актом прийому-передачі № 20052014 від 20 травня 2014 року та 8 858 грн. 38 коп. за страхування. Проте, даним кредитом не передбачені жодні посередницькі послуги. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливими та такими, що порушують його права як споживача, що є окремою підставою для визнання його недійсним.

Крім того, даними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає в негативному впливі стресових ситуацій, які виникли при укладанні спірного договору та вплинули на його стан здоров'я.

Також, вказаний договір суперечить вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на вищезазначене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено нікчемність п. 2.8 Розділу І кредитного договору № 500486079 укладеного 20 травня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа - Банк». В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору та відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання правочину недійсним та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів, зокрема в даному випадку з кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також, ч. 3 цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 2 ст. 11 вказаного Закону врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як клієнту на його вимогу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Матеріалами справи підтверджується, що 20 травня 2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 500486079, згідно умов якого останньому було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 49 869 грн. 38 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.99% річних та строком повернення 21 травня 2017 року (а.с. 15).

Вказаний договір складається з двох розділів, Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього договору (п. 1 кредитного договору).

Згідно п. 2.6 кредитного договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною.

Графік платежів відповідає вказаному пункту кредитного договору (а.с. 16).

Також, умовами вказаного кредитного договору передбачена оплата страхового платежу (п. 2.4 договору) та оплата за надання інформаційно-консультаційних послуг (а.с. 19).

Як зазначено в п. 7 вказаний договір складений в двох примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу по одному для кожної із сторін, а з метою уникнення будь-яких непорозумінь, на кожному аркуші договору міститься логотип Банку (п.8 договору).

Крім того, п. 9 кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник надає Банку свою письмову згоду на обробку його персональних даних в порядку та на умовах, визначених Розділом № 2 цього договору (а.с. 15).

Згідно з п. 5 кредитного договору позивач підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послу, а також будь - якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення; що він в письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк", затвердженими розпорядженням ПАТ "Альфа-Банк" № 480 від 24 лютого 2014 року, які йому роз'яснені, зрозумілі, та з якими він цілком згодний (а.с. 15, а.с. 82-85, розділ № 2 кредитного договору).

Тобто, позивач при підписанні спірного кредитного договору погодився з його умовами, не заперечував проти надання кредиту, сплати процентів та інших платежів. Кредитний договір був підписаний обома сторонами, та відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлював, підпис позивача на договорі свідчить про його згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в договорі. Умови договору відповідачем виконані та відповідно до його умов грошові кошти перераховані банком на картковий рахунок позичальника.

Положенням вищезазначеної ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, а саме відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За правилами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

У той самий час ст. 18 вказаного Закону містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. ч. 5, 6 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Тобто, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Проте, як судом першої інстанції, так і колегією суддів, не встановлено таких ознак у спірному договорі, а тому відсутні підстави для кваліфікації його умов несправедливими та визнання недійсним договору в цілому.

Посилання апелянта на те, що відповідач ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому кредитний договір є недійсним колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Позивачем, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що кредитний договір був укладений ним внаслідок обману.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на безпідставність відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, так як її відшкодування в даному випадку не передбачено положеннями ст. 1167 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, колегія суддів, яка перевіряла рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції оцінив докази з урахуванням вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин ухвалив рішення відповідно заявленим позовним вимогам.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді