Справа № 161/975/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Корилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/1016/15 Категорія: 32 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року в даній справі в позові ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено того, що саме від неправомірних по відношенню до позивача дій працівників Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» їй була заподіяна шкода, а тому суд відмовив в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу представника позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини.

Підстави відшкодування моральної шкоди визначені статтею 1167 ЦК України, згідно вимог якої відшкодування такої шкоди здійснюється особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до зазначених правових норм обовязковою складовою відшкодування шкоди, як матеріальної так і моральної, є наявність вини особи, яка завдала шкоди.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини знайшли своє підтвердження в даному судовому засіданні, що 05 серпня 2014 року за викликом ОСОБА_5 позивачу бригадою Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1 була надана медична допомога з приводу її скарг на болі в животі, головокружіння, загальну слабкість, шум у вухах. Останній був встановлений діагноз: «Защемлення пупкової кили. Церебральний атеросклероз». Фельдшером бригади ЕМД зроблені дві інєкції з використанням одноразових шприців, пальчат, марлевої маски, антисептика, паперового рушника, що підтверджується картою виїзду екстреної медичної допомоги № 42836 від 05 серпня 2014 року. Згідно вказаної карти виїзду підшкірно на сідницях хворої пальпувалися ущільнення від минулих інєкцій, які, зі слів хворої, напередодні неодноразово робили сусіди (а.с.35).

12 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 за направленням поліклініки за місцем проживання була госпіталізована в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» з діагнозом: постінєкційний абсцес правої сідниці, де в той же день їй була проведена операція розкриття та дренування гнійника. Остання лікувалась стаціонарно у вказаному медичному закладі по 05 вересня 2014 року, повний діагноз хворої: постінєкційний абсцес правої сідниці. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН ІІ а. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст.2, середньої важкості. Травматичний вивих лівої плечової кістки. Гастродуоденіт. Дивертикулярна хвороба сигмовидної кишки. Катаральний проктосигмоідит на фоні атрофічного коліту.

В післяопераційному періоді хвора отримувала відповідне лікування, консультована терапевтом, гастроентерологом, травматологом. Виписана на амбулаторне лікування, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні медичною картою стаціонарного хворого № 14059 та випискою з історії хвороби стаціонарного хворого(а.с.4).

В судовому засіданні в суді першої інстанції лікуючий лікар ОСОБА_1 ОСОБА_6, як спеціаліст пояснив, що постінєкційний абсцес може виникнути з різних причин, в тому числі попадання збудника захворювання з організму особи, з голкою, з розчином, який вводиться. При цьому можуть мати значення також ліки, які вводяться та їх обєм. Зазначив також, що стверджувати, що саме стало причиною виникнення постінєкційного абсцесу в даному випадку неможливо, в історії хвороби позивача такі дані відсутні. Заперечив посилання представника позивача на те, що встановлений в даному випадку збудник захворювання st. haemolyticus підтверджує виникнення захворювання саме з вини працівника позивача, яким була виконана інєкція. На посилання представника позивача щодо інкубаційного періоду захворювання пояснив також, що такий період залежить від особливостей організму людини. Крім того ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 надавались консультації іншими лікарями, які призначали останній лікування, тому не всі ліки, вартість яких підтверджена відповідними чеками були використані в звязку з лікуванням абсцесу.

Зазначені пояснення лікуючого лікаря ОСОБА_1 ОСОБА_6, як спеціаліста, позивачем і її представником спростовані не були.

Крім того позивач і її представник заперечували проти проведення судової медичної експертизи.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 лікувалася стаціонарно з 12 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року у відділенні загальної хірургії Луцької міської клінічної лікарні, зокрема і з приводу постінєкційного абсцесу правої сідниці, витратила кошти на лікування, перенесла фізичний біль, незручності, дискомфорт, негативні емоції, зміну звичного способу життя, в звязку з чим остання понесла майнову та моральну шкоду.

Тобто, фактично позивачем було доведено лише факт лікування, однак ОСОБА_1 не довела ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції, що шкода, яку вона просить стягнути з відповідача, виникла внаслідок неправомірних дій працівників Комунального закладу «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» і між такими діями та завданою шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина працівників відповідача.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, вина відповідача у заподіяні матеріальної та моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 останньою не доведена, а тому колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і, зясувавши всі обставини справи, прийшов до правильного висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням представником позивача норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: