АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4834/2015 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11червня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Слащуку А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 5 188,00 грн; витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди закрито.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 22.11.2011 внаслідок порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодженням, небезпечні для життя в момент заподіяння, що призвело до інвалідності потерпілого першої групи довічно з 01.11.2012.

Виходячи з того, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди частково знайшли своє підтвердження, а вимоги про відшкодування моральної шкоди вирішені таким, що набрало законної сили, рішенням між тими самими сторонами, а повторне стягнення моральної шкоди чинним законодавством не передбачено, - суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 частково.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_5 у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу з наведених у ній доводів, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити. Представник відповідача не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, а подану відповідачем апеляційну скаргу не підтримав у частині відшкодування матеріальної шкоди; в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди вважав законним і обґрунтуваним рішення суду

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини, що мають значення для вирішення спору, вірно визначені правовідносини сторін, проте, висновки суду не відповідають обставинами справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Предметом спору у даній справі є відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166, ст. 1188 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 сталася ДТП, внаслідок якої ОСОБА_5 завдано тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до встановлення потерпілому першої групи інвалідності довічно з 01.11.2012.

Встановлено, що за станом здоров'я ОСОБА_5 рекомендовано Меропенем 1 г № 22 (амп.), системи для в/в введення № 22, Канефрон 1к. х 3р. в день 1 місяць з повторним оглядом через 6 місяців (ас. 11, 129), у зв'язку з чим позивач придбав лікарські засоби на суму 6 759,81 грн для проходження необхідного курсу лікування. Витрати на придбання ліків та необхідних медичних препаратів і засобів - підтверджується касовими чеками на загальну суму 6 759,81 грн (ас. 9, 10).

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині законні і обґрунтовані, знайшли свої підтвердження належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у вказаній сумі. Суд першої інстанції безпідставно вважав їх недоведеними, адже матеріали справи містять відповідні належні і допустимі докази на підтвердження зазначеного факту, і жодна зі сторін проти цього не заперечувала.

Крім того, встановлено, що за станом здоров'я та для забезпечення нормального функціонування організму та життєдіяльності позивача у період з квітня 2013 року по грудень 2014 року ним були придбані засоби гігієни на загальну суму 7 112,18 грн, що підтверджується належним доказами (ас. 11, 31 - 36).

Доводи апеляційної скарги про невідповідність кількості придбаних гігієнічних засобів їх необхідності заслуговують на увагу і спростовуються наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами, - проти чого не заперечував у судовому засіданні представник відповідача.

З огляду на таке, позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення 7 112,18 грн як витрат на гігієнічні засоби у період з 05.07.2013 по 08.12.2014 підлягають задоволенню як законні, обґрунтовані і доведені.

Також у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги представника позивача щодо витрат на пальне у період з 03.04.2013 по 15.12.2014, оскільки протягом вказаного періоду часу позивач здійснював постійне медичне обстеження та планову медичну реабілітацію у Центрі «Здоров'я» Печерського району м. Києва та реабілітацію у Сакському Центральному військовому клінічному санаторії ім. Пирогова, куди їздив на власному автомобілі. На підтвердження своїх вимог позивачем надані чеки автозаправних станцій на пальне за вказаний період часу (ас. 19 - 25) на загальну суму 20 579,54 грн.

В іншій частині позовних вимог про відшкодування витрат на пальне сума таких витрат не підтверджена належними та допустимими доказами - деякі чеки стосуються придбання талонів на паливо та інших витрат, не пов'язаних з придбанням палива, а тому не підлягає задоволенню.

Надані суду в порядку ст.ст. 10, 60 ЦК України чеки та квитанції на підтвердження позовних вимог сумнівів у суду не викликають та не заперечуються представником відповідача.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.5 ст.23, ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.07.2013, яке набрало законної сили, з ОСОБА_6 внаслідок її неправомірних дій, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження позивача, стягнуто на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

На інші обставини в обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, ніж ті, що були предметом позову у іншій справі (рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.07.2013) позивач не посилався. З огляду на таке, правильним є висновок суду першої інстанції у цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6, то вони не підтверджені належними та допустимими доказами в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що ОСОБА_6 не заперечує факту завдання своїми неправомірними діями матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_5 та готова відшкодувати таку шкоду позивачу у передбаченому законом порядку, про що свідчать її дії у виконавчому провадженні по виконанню рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.07.2013.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 308, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової а моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) 7 112,18 грн (сім тисяч сто дванадцять грн 18 коп) витрат на гігієнічні засоби, 6 759,84 грн (шість тисяч сімсот п'ятдесят дев'ять грн 84 коп.) витрат на лікарські засоби, 20 579,54 грн (двадцять тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять грн 54 коп.) витрат на паливо, а всього 34 451,53 грн (тридцять чотири тисячі чотириста п'ятдесят одну грн 53 коп.) матеріальної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І.Шкоріна