Справа № 449/1329/13 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/2812/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Осталовицької сільської ради, третя особа - Бібрська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 терміном три місяці. Свої вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його тітка ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту залишеного покійною, все своє майно де б воно не було і з чого воно б не складалося, а також все те, що належатиме їй на момент смерті і на що вона матиме право, заповіла йому та відповідачу - по одній другій частині кожному. Оскільки між ним та відповідачем існувала усна домовленість про те, що оформленням спадщини буде займатись відповідач, то його позивача мати надала відповідачу всі правовстановлюючі документи на майно померлої. Влітку 2012 року ОСОБА_4 при зустрічі повідомив його, що спадщина ще не оформлена, і за її оформлення він має дати йому 800 доларів США. В Бібрській державній нотаріальній конторі, куди він звернувся, повідомили, що він пропустив строк для прийняття спадщини, а тому має звернутись до суду для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та Осталовицької сільської ради; третя особа Бібрська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_6 терміном три місяці.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, вважає, що таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що провадження у справі має бути закритим, оскільки набрало законної сили рішення апеляційного суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім цього, позивачем не наведено у позовній заяві істотних перешкод та поважних причин пропуску шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщину, а обставини на які посилається ОСОБА_2 у своєму позові зумовлені його недбалістю та не можуть бути підставою для продовження строку. Також позивачем не було представлено доказів відмови нотаріуса в оформленні спадщини, що може бути підставою для відмови у позові. Просить скасувати рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 рокута ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач ОСОБА_2 у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнав, вказавши на безпідставність скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач - Осталовицька сільська рада Перемишлянського району Львівської області в судове засідання в особі представника не з?явилась, хоча належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, проти вимог ОСОБА_2 не заперечує (а.с. 102, 149).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, однак рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його в іншій редакції.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбчено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду в основному відповідає зазначеним вимогам закону.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Крім того, главою 87 ЦК України визначено процедуру здійснення права на спадкування.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналізуючи положення даних норм, можна виділити два способи продовження строку для прийняття спадщини - позасудовий і судовий. Позасудовий порядок прийняття спадщини після пропущення строку застосовується за наявності згоди на це усіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину (абзац другий пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк; якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців; або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини.

Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними.

У законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін.

Судом першої інстанції установлено, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка та жителька села Розсохи Перемишлянського району Львівської області, склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла по одній другій частині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу і відповідачу по справі (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла (а.с. 6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції підставно надав віри показанням свідків, в т.ч. і допитаного в якості свідка позивача про те, що відповідач ОСОБА_4 ввів його в оману, внаслідок чого позивач пропустив строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Так, районним судом встановлено, що позивач та його дружина доглядали за ОСОБА_6 останній рік перед її смертю, оскільки та потребувала стороннього догляду. Після її смерті позивач за свої кошти похоронив спадкодавця. Всі документи (оригінали) покійної зберігались у позивача, в тому числі правовстановлюючі на земельні ділянки та будинкова книга. Після похорону ОСОБА_7 у себе вдома мав розмову з відповідачем ОСОБА_4, де домовились, що оформленням спадщини після смерті ОСОБА_6 на нього - позивача буде займатися ОСОБА_4, який також має право на 1/2 частку її майна. Через деякий час дружина позивача передала відповідачу для оформлення спадщини державні акти на земельні ділянки, будинкову книгу, копію паспорта ОСОБА_2 та довідку ідентифікаційного номера останнього. Через деякий час після цього відповідач повідомив позивача та його дружину, що вони повинні дати йому 800 доларів США за оформлення документів на прийняття спадщини, однак жодних квитанцій на підтвердження своїх витрат їм не надав. Після відмови дати йому таку суму, відповідач, який своїми діями умисно затягнув строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини, повідомив ОСОБА_2, що той пропустив строк для прийняття спадщини, а тому не може на неї претендувати. Після отримання в липні 2012 року листа з Бібрської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 звернувся в нотконтору і дізнався, що відповідач жодних документів на оформлення спадщини на нього не оформив, а тому він пропустив строк для прийняття спадщини. В нотконторі йому запропонували звернутись в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що він і зробив.

Дані доводи відповідачем ОСОБА_4 не спростовані, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не звертався в нотаріальну контору за прийняттям спадщини не заслуговують на увагу. Крім того, відсутність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не є підставою для відмови у позові.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 підтвердив, що забрав у ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на майно покійної ОСОБА_6

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 19.02.2013 року позов ОСОБА_2 до Виконкому Осталовецької сільської ради, Бібрської держнотконтори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було задоволено, однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21.11.2013 року апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_4 задоволено і рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав, що позов був заявлений до неналежного відповідача, яким повинен був бути ОСОБА_4 (а.с. 16, 17). Отримавши на руки рішення апеляційного суду від 21.11.2013 року, ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом, який є предметом перегляду.

Наведеним спростовуються посилання апелянта на те, що провадження у справі повинно було бути закритим, оскільки набрало законної сили рішення апеляційного суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 пропустив встановлений законом шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини із поважних причин, а тому його позов слід задовольнити та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини з підстав, передбачених ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, тому підстав для задоволення скарги немає.

Разом з тим, визначаючи позивачу додатковий строк для прийняття спадщини три місяці, суд першої інстанції не зазначив в резолютивній частині рішення суду, з якого часу слід відраховувати цей строк, тому оскаржуване рішення слід змінити та викласти його в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року змінити, виклавши його у наступній редакції:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та Осталовицької сільської ради; третя особа - Бібрська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк - терміном три місяці після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.