провадження № 2/760/5065/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Квітченко Я. О.,

за участю позивача ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

11.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачу належить квартира АДРЕСА_1 на праві власності на підставі договору довічного утримання від 16.02.2007.

Відповідно до довідки форми № 3 від 25.05.2015 № 1140 у вказаній квартирі зареєстровані: мати позивача - третя особа ОСОБА_4, брат позивача - відповідач ОСОБА_3

Відповідач впродовж 11 років у вказаній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере.

На відповідача, який не проживає у квартирі, нараховуються додаткові кошти по оплаті житлово-комунальних послуг. Позивач позбавлений можливості подати заяву про отримання субсидії, оскільки відсутні відомості про доходи відповідача.

Позивач вважає, що реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу, як власнику даної квартири, повною мірою реалізовувати своє право власності, а тому звернувся до суду з цим позовом.

На підтвердження цих обставин позивач надав такі докази: копію договору довічного утримання від 16.02.2007 (а.с. 7), копію довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурного підрозділу Центр обслуговування споживачів № 2 від 25.05.2015 № 1140 (а.с. 8), копію акту мешканців будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9).

У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі, а саме: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач та третя особа Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 16.02.2007, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Колесниченко М. О. (а.с. 7).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 08.02.1990 та ОСОБА_3 з 06.04.2004. Зазначений факт підтверджується довідкою форми № 3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурного підрозділу Центр обслуговування споживачів № 2 від 25.05.2015 № 1140 (а.с. 8).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК).

Отже, ОСОБА_1, як власник майна, може вимагати захисту права власності.

Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Однак, частина друга статті 405 ЦК передбачає, що «член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

У судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач не проживає у квартирі понад 11 років. Зазначений факт підтверджується актом мешканців будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 (паспорт НОМЕР_2), ОСОБА_7 (паспорт НОМЕР_3), ОСОБА_8 (паспорт НОМЕР_4), підписи яких завірені директором КП «Грушківське» М. Ф. Горох (а.с. 9).

Крім того, у судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зазначили, що ніколи не бачили ОСОБА_3 у квартирі позивача і дізналися про те, що він зареєстрований у цій квартирі лише зі слів позивача.

Суд бачить важливим аргумент позивача, що за користування квартирою нараховуються житлово-комунальні послуги, а позивач позбавлений можливості подати заяву про отримання субсидії, оскільки відсутні відомості про доходи відповідача.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника майна.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтею 156 ЖК, статтями 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко