Справа № 490/3799/15-ц
н/п 2/490/2965/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

16 червня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Кошевій О.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про виключення майна з акту опису й арешту, треття особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН

Справа №490/6720/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Кошевій О.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про виключення майна з акту опису й арешту, треття особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до Центрального ВДВС ММУЮ, в якому просила виключити з актів опису й арешту майна №№ 34054750, що були складені 18.09.2014 року та 23.12.2014 року державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ належне їй майно, а саме мобільний телефон Sumsung GT-C3322 та журнальний стіл і підставку під вазу.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала та суду пояснила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, в якій проживає також її дочка ОСОБА_3 При примусовому виконанні виконавчого листа № 2/1412/1355/12 в рамках виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_3 18 вересня 2014 року у вказаній квартирі державним виконавцем було описано та арештовано мобільний телефон Sumsung GT-C3322. 23 грудня 2014 року описано та арештовано журнальний стіл і підставку під вазу. На підставі того, що позивач є власником вказаного майна та ніякого відношення до виконавчого провадження немає, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що при складанні актів був присутній боржник, який не повідомив державного виконавця, що до акту внесено не його майно. Також ОСОБА_3 підписуючі акти мала можливість внести до них зауваження або заяив, чого нею зроблено не було.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні просила суду позов задовольнити.

Третя особи ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про час та дату судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_3

ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1. В квартирі крім власників також зареєстрована та проживає ОСОБА_3

03 жовтня 2012 року державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2/1412/1355/12 від 18.04.2012 року Заводського районного суду м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 20612,75 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження 18 вересня 2014 року було складено акт опису й арешту майна № 34054750, згідно якого в АДРЕСА_2 було описано і вилучено мобільний телефон боржника Sumsung GT-C3322.

23 грудня 2014 року також було складено акт опису й арешту майна №34054750, згідно якого в АДРЕСА_2 було описано і вилучено майно боржника: стіл журнальний коричневого кольору та підставку під вазу чорного кольору.

Таким чином, у зв'язку із невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань перед ОСОБА_4 державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання виконавчого документу, що стало підставою для опису й арешту майна боржника.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, вказане майно належить їй, у зв'язку з чим державний виконавець не мав права вносити його до актів опису й арешту. Вказані обставини, на її думку, є підставою для виключення майна з акту опису й арешту.

Однак з позицією позивача погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.386, 391 ЦК України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, від кого б ці перешкоди не виходили.

Закон України "Про виконавче провадження", зокрема ст.ст.55,56,57, передбачають звернення стягнення в порядку примусового виконання за виконавчими документами, але лише на те майно, що належить на праві власності боржникові.

При цьому, не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.

Арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника накладається державним виконавцем у тому числі і шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При вирішенні таких позовів судам слід керуватися положеннями про його доведеність.

При цьому, вирішуючи спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог цивільно-процесуального законодавства, а саме ст.ст.59,60,213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі".

Згідно них - рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Надані до позовної заяви копії гарантійного талону ВННР005 IMEI №GT-C3322SRAVHC на мобільний телефон моделі GT-C3322, дата продажу 15.05.2012 року, рахунок б/н від 14.04.2013 року на придбання журнального столу і пуфику та товарного чеку від 07.12.2003 року на придбання т/стіла "Ларья" не можуть бути доказами придбання цих речей позивачкаю, оскільки їх оригінали суду надані не були, а вказані копії не дозволяють визначити, чи вносились відомості щодо покупця при складанні цих документів, або пізніше.

Крім того, судом встановлено, що при складанні вищевказаних актів опису й арешту була присутня боржник ОСОБА_3, яка не повідомила державного виконавця про те, що внесене до актів майно належить її матері, також вона не вказала на це при підписуванні актів. Крім того, як вбачається із акту від 18.09.2015 року зауважень до державного виконавця не надходило.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів того, що саме вказані в актах мобільний телефон Sumsung GT-C3322, журнальний стіл і підставка під вазу були придбанні ОСОБА_1 та є її майном.

Тому в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при пред'явленні позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН