У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області до ОСОБА_4 про стягнення витрат на навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 15 633 грн 67 коп. витрат на навчання.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області 15 633 грн 67 коп. витрат на навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення витрат у розмірі 3 974 грн 05 коп.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2012 року між Управлінням Державної служби охорони при УМВС України з Чернігівській області, кандидатом в органи внутрішніх справ ОСОБА_4 та Рівненським вищим професійним училищем ДДСО при МВС України було укладено договір на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України та навчальним закладом ДДСО при УМВС України, відповідно до умов якого навчальний заклад взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів підрозділу здійснити підготовку кандидата ОСОБА_4 за професією 5169 «Охоронник» і кваліфікацією «Охоронник» III розряду для служби в Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області.

Згідно з п. 2.3. договору кандидат зобов'язаний прибути після закінчення навчального закладу на службу в Управління Державної служби охорони при УМВС України Чернігівській області 14 березня 2013 року і відпрацювати в ньому мінімум три роки.

Пунктом 2.4. договору визначено, що у разі неприбуття кандидата за призначенням, або при його відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, у випадку відрахування з навчання, або звільнення за негативними мотивами чи звільнення за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку, переходу до інших підрозділів органів внутрішніх справ до закінчення строку визначеного договором, кандидат зобов'язується компенсувати в повному обсязі всі витрати, які здійснив підрозділ на його навчання.

Наказом Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області від 18 березня 2013 року № 85 о/с ОСОБА_4 призначено міліціонером взводу з охорони об'єктів окремої роти міліції Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області.

Наказом від 07 травня 2014 року № 137 о/с ОСОБА_4 був звільнений з органів МВС у запас Збройних Сил за п. 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни), при цьому не відпрацювавши встановлений договором строк.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних із грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що ОСОБА_4 навчався за державним замовленням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, його звільнення із служби за порушення дисципліни до встановленого трирічного терміну перебування на службі є підставою для відшкодування витрат на навчання.

При цьому, апеляційний судом правильно зазначено, що за умовами договору ОСОБА_4 зобов'язаний компенсувати в повному обсязі не вартість освітньої послуги, а всі витрати, яке здійснило Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області на його навчання.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Мазур Л.М. Нагорняк В.А.