Провадження № 22-ц/783/4254/15 Доповідач в 2-й інстанції:Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника Львівської державної фінансової академії Бойковича Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської державної фінансової академії про поновлення на роботі та стягнення середньої плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом до Львівської державної фінансової академії та, з урахуванням доповнень до позову, остаточно просить суд поновити її на роботі на посаді асистента кафедри соціальних і гуманітарних дисциплін цієї академії з 1 вересня 2013 року та стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2013 року до дня поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивається на те, що з 14 вересня 2005 року по 31 серпня 2013 року вона працювала асистентом кафедри соціальних і гуманітарних дисциплін Львівської державної фінансової академії. 18.05.2012 року захистила кандидатську дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата політичних наук. Протягом 2005-2013 років Академія в особі ректора Буряка П.Ю. продовжувала з нею контракт, вносячи в нього відповідні зміни без правових підстав, та після повернення її з відпустки по догляду за дитиною, скоротила обсяг педагогічного навантаження із 1 ставки до 0,25 (наказ №78-осп від 30.08.2011 року). 25.06.2013 року відповідач повідомив її про припинення контракту в зв'язку із закінченням терміну його дії. Наказом №36-осп від 30.08.2013 року вона була звільнена на підставі п.2 ст.36 КЗпПУ. Вважає, що припинення контракту є незаконним, так як її педагогічне навантаження 2012-2013рр. в обсязі 0,25 ставки було розподілено між іншими викладачами кафедри соціальних і гуманітарних дисциплін ЛДФА, в той час, як її рівень кваліфікації є вищим, ніж працівників, яким було перерозподілено години. Таке ставлення до неї є виявом прямої дискримінації, оскільки до працівників кафедри, які опинились в аналогічній ситуації, ставлення з боку керівництва було зовсім іншим. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24 квітня 2015 року у задоволенні цього позову ОСОБА_3 відмолено за безпідставністю.

Вказане рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі вказує на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначає, що таке ухвалено без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів. Зокрема, звертає увагу апеляційного суду, що судом не взято до уваги те, що в 2013-2014 роках не відбулось скорочення науково-педагогічного навантаження по академії. Крім того, зазначає, що судом безпідставно не було задоволено її неодноразові клопотання щодо витребування особистих справ членів кафедри для з'ясування професійного рівня членів кафедри порівняно з апелянтом, щодо витребування копій контрактів для з'ясування наявності чи відсутності аналогічних умов контрактів викладачів кафедри порівняно з умовами контракту апелянта. На підставі вказаного просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 193-195).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Бойковича Т.В. на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для її задоволення.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне право при вирішенні даного позову.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 у вересні 2005 року було прийнято на роботу до Львівської державної фінансової академії на посаду асистента кафедри соціальних і гуманітарних дисциплін цієї академії з укладенням контракту №17 від 14.09.2005 року на термін з 14.09.2005року по 31.08.2005 року. (а.с.9-10).

Судом встановлено, що за погодженням сторін до вказаного контракту були внесені доповнення та зміни у письмовій формі з дотриманням пункту 7.7 контракту, що підтверджується підписами сторін. (а.с.11)

Зокрема, у зв'язку із внесеними змінами до укладеного контракту, термін дії цього строкового договору з асистентом кафедри соціальних і гуманітарних дисциплін ОСОБА_3 неодноразово продовжувався: наказом №83-осп від 30.08.2006 року з 01.09.2006 року по 31.08.2009 року; наказом №81-осп від 31.08.2007 року ОСОБА_3 переведено на посаду асистента кафедри соціальних та гуманітарних дисциплін на повну ставку з 01.09.2007 року по 31.08.2009 року.

З 09.09.2008 року по 21.07.2011 року ОСОБА_3 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що стверджується наказом №145-в від 03.09.2008 року.

Наказом №78-осп від 30.08.2011 року ОСОБА_3 переведено на посаду асистента кафедри соціальних і гуманітарних наук на 0,25 ставки в зв'язку із внесенням за згодою сторін змін до контракту з терміном дії з 01.09.2011 року по 31.08.2012 року.

Наказом №71-осп від 31.08.2012 року ОСОБА_3 продовжено термін дії контракту з 01.09.2012 року по 30.08.2013 року.

Згідно наказу ректора Львівської державної фінансової академії №36-осп від 30.08.2013 року ОСОБА_3 була звільнена з роботи у зв'язку із закінченням терміну дії контракту з 31 серпня 2013 року на підставі п.2 ст.36 КЗпПУ (а.с.33).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із законності звільнення позивача та відсутності у зв'язку з цим підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку.

Пунктом 3 статті 54 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Пунктом 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №744 від 24.12.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2013 року за №600/7921, зазначено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у том числі контракт; термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін; вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

У відповідності до ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно пункту 6.1 контракту, який було укладено між ОСОБА_3 та Львівською державною фінансовою академією, який було продовжено за згодою сторін до 31 серпня 2013 року, підставами для розірвання контракту є закінчення строку його дії. При цьому, керівник закладу освіти і працівник повинні за згодою сторін не пізніше як за два місяці визначитися у такому: контракт припиняє свою дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може переходити в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП, коли кожна сторона не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий термін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було дотримано вимоги п.6.1 контракту, та керівництво Львівської державної фінансової академії визначилося у питанні припинення дії контракту з ОСОБА_3 з 31.08.2013 року. Про припинення контракту з 31.08.2013 року позивач була письмово повідомлена 25.06.2013 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3.(а.с.6) на повідомленні про припинення та остання цих обставин не заперечує.

Актом перевірки територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області проведеної за скаргою ОСОБА_3 щодо дотримання Львівською державною фінансовою академією законодавства про працю, будь-яких порушень щодо порядку звільнення ОСОБА_3 з роботи не встановлено (а.с.66-67, 68-77).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 з посади асистента кафедри соціальних і гуманітарних дисциплін Львівської державної фінансової академії, у зв'язку із закінченням терміну дії контракту, було здійснено правомірно з дотриманням пункту 6.1 контракту №17 від 14.09.2005 року та пункту 2 ст.36 КЗпП України, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено обгрутовано.

Твердження позивача та апелянта ОСОБА_3 про те, що її звільнення з роботи є проявом дискримінації з боку керівництва Академії є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи, про що судом першої інстанції в своєму рішенні наведені належні мотиви і обґрунтування з якими погоджується і судова колегія.

Не заслуговують на увагу і інші доводи апеляційної скарги, оскільки такі на мають жодного правового значення для вирішення спору та не спростовують законність звільнення ОСОБА_3 за закінченням строкового трудового договору.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.