У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 04 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 77.1/АА-01603.08.2, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 23 550 євро для придбання автомобіля марки «Hyundai HD 72» терміном до 04 вересня 2011 року зі сплатою 16 % річних.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 04 вересня 2008 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу № 77.1/АА-01603.08.2-3, предметом якого є забезпечення виконання всіх зобов'язань ОСОБА_3 перед заставодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору від 04 вересня 2008 року, шляхом передачі в заставу заставодавцем автомобіля марки «Hyundai, HD 72», належного останньому на праві власності згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 28 серпня 2008 року.

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалась відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 не виконує умов кредитного договору, унаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 3 % річних від суми простроченого кредиту, ПАТ «Родовід Банк» просило суд стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на його користь станом на 19 лютого 2013 року заборгованість за кредитним договором у сумі 8 001 євро 78 центів, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 1 260 євро 83 центи, пеню в сумі 1 515 113 грн 56 коп., а також суму три відсотки річних від суми простроченої кредитної заборгованості, що складає 7 774 грн 99 коп.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у сумі 8 001,78 євро, що еквівалентно 13 455 грн 90 коп., пеню в розмірі 54 241, 84 євро, що еквівалентно 586 036 грн 37 коп., три відсотки річних у сумі 278, 17 євро, що еквівалентно 3 005 грн 43 коп., а також судовий збір у розмір 1 459 грн 57 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить суд скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені в межах останнього року на час звернення з позовом, застосував строк спеціальної позовної давності у зв'язку з подачею відповідної заяви відповідача та задовольнив позовні вимоги в частині стягнення основного боргу за кредитним договором у розмірі 8 001 євро 78 центів, що еквівалентно 85 397 грн 03 коп., заборгованості за процентами в розмірі 1 260 євро 83 центи, що еквівалентно 13 455 грн 90 коп., пені в розмірі 54 241 євро 84 центи, що еквівалентно 586 036 грн 37 коп., трьох процентів річних в сумі 278 євро 17 центів, що еквівалентно 3 005 грн 43 коп. При цьому суд виходив із доведеності заявлених позивачем вимог.

Апеляційний суд погодився з висновками і мотивами суду першої інстанції та залишив рішення міськрайонного суду без змін.

З таким висновком апеляційного суду погодитися повністю не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 304 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2095/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 04 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 77.1/АА-01603.08.2, відповідно до умов якого останній отримав кредит на загальну суму 23 550 євро зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 вересня 2011 року (а. с. 7-10).

04 вересня 2008 року ОСОБА_3 уклав із ПАТ «Родовід Банк» договір застави № 77.1/АА-01603.08.2-3, за яким у заставу банку був переданий належний йому автомобіль марки «Hyundai HD 72» (а. с. 15-20).

04 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за вказаним кредитним договором.

22 жовтня 2009 року представник ПАТ «Родовід Банк» за актом прийому-передачі отримав від ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai HD 72», два комплекти ключів до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АІС 212815 (а. с. 85-87), при цьому боржнику надано лист-повідомлення за кредитним договором № 77.1/АА-01603.08.2 про прийняте банком рішення щодо реалізації вказаного заставного майна (а. с. 74).

20 жовтня 2010 року відповідно до довідки-рахунка КІМ № 370631 автомобіль був відчужений на користь ОСОБА_5 за одну тисячу гривень (а. с. 90).

Разом з тим з наданої позивачем виписки з особового рахунку ОСОБА_3 встановлено, що саме 20 жовтня 2010 року ПАТ «Родовід Банк» зараховано на кредитний рахунок відповідача кошти в сумі 8 192 євро 78 центів в якості сплати простроченого кредиту (а. с. 35) та 2 807 євро 22 центи, в якості сплати прострочених процентів (а. с. 45).

Станом на 19 лютого 2013 року заборгованість за кредитним договором становить: 8 001 євро 78 центів ‒ за тілом кредиту; 1 260 євро 83 центи ‒ відсотки за користування кредитом; 1 515 113 грн 56 коп. ‒ пеня, а також сума трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості, що складає 7 774 грн 99 коп.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, заявник, крім іншого, вказує на те, що при гарантуванні вартості реалізації заставного майна у розмірі не менше 16 400 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2010 року складало 129 724 грн (1 долар США дорівнював 7 грн 91 коп.), заставне майно було продане за значно нижчою ціною, а саме 1 тис. грн, які не було зараховано на погашення кредитної заборгованості і не було надано йому. 129 724 грн за курсом НБУ гривні до євро станом на 20 жовтням 2010 року було еквіваленто 11 836,13 євро, якщо порівняти із залишком його заборгованості ‒ 8 001,78 євро, виходить, що позивач йому повинен ‒ 3834,35 євро.

Звернувшись до МРЕВ ОСОБА_3 отримав інформацію про те, що заставлене майно було реалізоване 20 жовтня 2010 року представником банку на підставі довідки-рахунка КІМ № 370361 при цьому було надано документи про те, що кредит погашено повністю.

Установлено, що матеріали справи містять інформацію про те, що кредит погашено (а. с. 92 т. 1), однак жодної оцінки вказано факту не надано.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд указував на те, що належної оцінки доводам сторін суд не надав, обмежився лише констатацією передачі вказаного автомобіля ПАТ «Родовід Банк» для реалізації, не перевірив реєстрацію вилучення запису про обтяження заставленого майна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, не надав оцінки відомостям наданим Бориспільським РЕВ щодо зняття 19 жовтня 2010 року представником ПАТ «Родовід Банк» вказаного автомобіля із реєстрації для реалізації в межах України (а. с. 92) у сукупності із іншими доказами; не встановив фактичну ціну, за яку ПАТ «Родовід Банк» продало належний відповідачеві автомобіль, не врахував, що ціна його продажу (1 тис. грн) значно відрізняється від суми коштів, які фактично були зараховані на рахунок останнього (11 тис. євро) на день відчуження автомобіля - 20 жовтня 2010 року (а. с. 98, 110), та не зробив належних висновків щодо наявності заборгованості за кредитним договором, а отже і доведеності позовних вимог банку; не надав належної оцінки наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості; не зазначив, який доказ взятий за основу при визначенні суми заборгованості на день реалізації автомобіля (20 жовтня 2010 року), що позбавляє суд касаційної інстанції можливості цей розрахунок перевірити.

Однак при новому розгляді справи апеляційний суд на вказане уваги не звернув, обмежився встановленими судом першої інстанції фактами, не перевіряючи їх та не наводячи доводи на підтвердження чи спростування встановлених фактів; не встановив, не перевірив та не дослідив факти. на підставі яких було скасовано попереднє рішення апеляційного суду, дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843621/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Положеннями ст. 616 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843688/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Апеляційний суд не звернув уваги на розмір нарахованої пені, який перевищує суму збитків майже в шість разів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Апеляційний суд, переглядаючи справу, на порушення вимог ст. 303 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, недоліків, допущених судом першої інстанції, не усунув та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак