Справа №618/269/15-ц
Провадження №2/618/84/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року

Дворічанський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Буніна Є.О.,

за участю секретаря Будної О.М.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ПСП «Виселок» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел.Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного сільськогосподарського підприємства «Виселок», треті особи: Дворічанський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання ордеру недійсним, про визнання реєстрації недійсною та виселення у звязку з неправомірним вселенням,

встановив:

30 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання ордеру недійсним, про визнання реєстрації недійсною та виселення у звязку з неправомірним вселенням, треті особи: приватне сільськогосподарське підприємство «Виселок», Дворічанський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області. 27 травня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, ПСП «Виселок» про визнання ордеру недійсним, про визнання реєстрації недійсною та виселення у звязку з неправомірним вселенням, треті особи: Дворічанський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 1985 року вона мешкає у квартирі АДРЕСА_1. В 2013 році квартири №3 та №4 вказаного будинку були обєднані та переобладнані в одну квартиру, яку ОСОБА_1 займає на теперішній час. В березні 2015 року у квартиру 4 за згоди керівництва ПСП «Виселок» вселився ОСОБА_3, колишній співмешканець позивачки. За час спільного сумісного проживання між ними постійно виникали та виникають суперечки та конфлікти, у звязку з чим ОСОБА_1 неодноразово зверталася до міліції про прийняття заходів впливу до ОСОБА_3 ОСОБА_1 вважає, що ордер на житлове приміщення №1 від 02 березня 2015 року, виданий генеральним директором ПСП «Виселок», слід визнати недійсним, визнати реєстрацію ОСОБА_3 та вселення у вказану квартиру протиправними, зобовязати Дворічанський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 та виселити його з будинку №3 по пров.Підгорному с.Великий Виселок Дворічанського району Харківської області.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Представник відповідача ПСП «Виселок» ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, пояснивши що з боку керівництва ПСП «Виселок» будь-яких порушень чинного законодавства при наданні у користування квартири ОСОБА_3 не було.

Представник 3-ої особи служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Представник 3-ої особи Дворічанського ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок №3 по пров.Підгірному с.Великий Виселок Дворічанського району Харківської області є власністю ПСП «Виселок» і знаходиться на його балансі, інвентарний №2 (а.с.45).

ОСОБА_1, яка прибула 01 листопада 1987 року, з с.Новобарово Тячівського району Закарпатської області, як заробітчанці, та у звязку з працевлаштуванням на сільськогосподарське підприємство, радгоспом «Мечніково» в с.Великий Виселок Дворічанського району Харківської області було виділено житло квартиру, яку вона займає до теперішнього часу. Документи, на підставі яких було виділено квартиру ОСОБА_1 на даний час в сільській раді відсутні (а.с.54).

Як було встановлено у судовому засіданні, приблизно з 2003 року ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах (є співмешканцями) з ОСОБА_3, який також тривалий час працював і працює у ПСП «Виселок».

28 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до керівництва ПСП «Виселок» з проханням надати йому у користування квартиру №4 по пров.Підгорному, 3 с.Великий Виселок Дворічанського району Харківської області (а.с.44).

На підставі поданої заяви ОСОБА_3, відповідно до наказу генерального директора ПСП «Виселок» ОСОБА_7 №1 від 28 лютого 2015 року ОСОБА_3 надано у користування квартиру №4 (а.с.42) та видано ордер на житлове приміщення №1 від 02 березня 2015 року (а.с.43).

За час сумісного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3, зі згоди власника житла, відремонтували житлові приміщення та обєднали їх в одну житлову двокімнатну квартиру (а.с.41).

Під час сумісного проживання між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 постійно виникали сварки на побутовому підгрунті, в результаті чого ОСОБА_1 протягом 2014-2015 років 2 рази викликала працівників міліції. За результатами перевірки звернення від 12 грудня 2014 року винесено висновок про припинення перевірки №3869 від 15 грудня 2014 року, за результатами перевірки звернення від 13 березня 2015 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП (а.с.6).

В судовому засіданні позивачці ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_2 судом було запропоновано надати документи, на підставі яких вона займає вищевказану квартиру, але з їхнього боку таких документів до суду надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не набула права власності на вищевказану квартиру, а тому ставити питання про визнання ордеру недійсним, про визнання реєстрації недійсною та виселення ОСОБА_3 у звязку з неправомірним вселенням, з боку ОСОБА_1, є передчасним та необґрунтованим.

Відповідно ч.1 ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем, всупереч вимог ст.ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів, достатніх для задоволення позовних вимог не надано.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивачка та її представник, як на підставу своїх вимог, а відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову, заслухавши думку сторін, враховуючи думку представників 3-іх осіб, вивчивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 57-60, 208-209, 212-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, приватного сільськогосподарського підприємства «Виселок», треті особи: Дворічанський районний сектор ГУ ДМС України в Харківській області, служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання ордеру недійсним, про визнання реєстрації недійсною та виселення у звязку з неправомірним вселенням,

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2015 року.

Суддя Є.О. Бунін