Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Колодяжної І.М.

при секретарі Гончарову С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та визнання недійсним пункту 5.2 договору поруки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання припиненим договору поруки №851/11/27-11/7-022 від 28 квітня 2007 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» (надалі Відповідач 2), ОСОБА_2 (надалі Відповідач 1) та ОСОБА_1 та визнання недійсним пункту 5.2 цього договору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 квітня 2007 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено Договір кредиту№851/10/27-11/7-019 (далі Договір кредиту), згідно якого відповідач 1 отримав кредит в сумі 61000 доларів США. 28 квітня 2007 року між позивачем та відповідачами було укладено Договір поруки №851/11/27-11/7-022, за яким позивач зобов'язався перед відповідачем 2 солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобовязань за вищезазначеним Договором кредиту. Відповідно до п. 1.1. Договору кредиту, відповідач надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 61000 доларів США, із сплатою 12,45 процентів річних, з щомісячним погашенням основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця, рівними частками у сумі 203 доларів 33 центів США, а в останній місяць погашення заборгованості у сумі 204 доларів 33 центів США. П.1.3.2. Договору кредиту передбачено, що виконання зобов'язань за цим договором забезпечується порукою - ОСОБА_1. 20 жовтня 2008 року між відповідачами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору кредиту, якою з 20.10.2008 року встановлено ставку за користування кредитом на рівні 14% річних. Позивач вважає, що договір поруки від 28 квітня 2007 року є припиненим відповідно до вимог ст. 559 ЦК України, у зв»язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди. Позивачеві стало відомо, що до кредитного договору між відповідачем та позичальником було внесено зміни щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом до 14 % річних. Однак, зазначені істотні умови кредитування були змінені сторонами, про що поручителя не повідомляли та не підписували з ним у цій частині жодних додаткових угод до договору поруки. Тому, відповідно до умов договору поруки та вимог ЦК України порука, укладена між позивачем та відповідачем угода є припиненою. Згоду на збільшення обєму відповідальності за договором кредиту позивач не надавав і про внесення до основного договору таких змін проінформований не був, що фактично припиняє договір поруки.

Крім того, договір поруки № 851/11/27-11/7-022 від 28 квітня 2007 року містить пункт 5.2., який, на думку позивача, не відповідає вимогам Закону та підлягає визнанню недійсним за наступних підстав:

Так, згідно пункту 5.2. договору поруки у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Зазначений пункт договору позивач вважає таким, що суперечить вимогам Конституції України та ЗУ «Про третейські суди» та вважає, що він підлягає визнанню недійсним, оскільки угода про відмову від права на звернення до суду є недійсною. Таким чином, навіть при наявності третейського застереження у договорі сторона має право звернутися із позовом до суду загальної юрисдикції згідно встановленої підвідомчості. Таким чином, наведене у пункті 5.2. договору поруки від 28 квітня 2007 року застереження про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 15 чи іншим суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, не відповідає Конституції України та вищенаведеним нормам діючого законодавства. У даному випадку пунктом 5.2. договору поруки сторонами в повній мірі не було додержано навіть умови Закону України «Про третейські суди», тобто третейська угода сторонами не укладалась, а вказівки в Договорі на те, що регламент третейського суду розглядається, як невідємна частина третейської угоди, не міститься, а тому, посилання в пункті 5.2. оскаржуваного Договору на те, що спір підлягає розгляду в Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків не можна вважати арбітражним застереженням в розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.12.2012 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №851/10/27-11/7-019 від 28 жовтня 2007 року, в розмірі 404 177,83 грн. Дане рішення не було своєчасно оскаржено відповідачами та набрало чинності. Сторони по справі при укладенні вищезазначених договорів скористались своїм правом відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» та уклали угоду про те, що у разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спор передається на розгляд до визначеного сторонами Третейського суду, а саме: пунктом 6.2. договору кредиту та п.5.2 договору поруки передбачено «що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.».Тобто, вже на стадії укладання договорів сторони дійшли згоди про те, що у разі неможливості вирішення спору між сторонами шляхом переговорів, спір передається на розгляд саме Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. Підписуючи Договори, позивач був ознайомлений з умовами Договорів кредиту та поруки, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, чітко усвідомлював всі умови договору і вважав їх прийнятними для себе, про що свідчить його підпис під Договорами. Крім того, представник відповідача вважає, що договором поруки чітко визначений обсяг відповідальності та такого способу захисту, як визнання в судовому порядку договору поруки припиненим, законодавством України не передбачено.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За своєю правовою природою згода поручителя на зміну зобовязання є одностороннім правочином, для вчинення якого не передбачено обовязкової письмової форми та вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 ЦК України).

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту№851/10/27-11/7-019 (далі Договір кредиту), згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 61000 доларів США, зі сплатою 12,45 %, з кінцевим терміном погашення до 10 квітня 2032 року.

28 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №851/11/27-11/7-022, за яким ОСОБА_1 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_2 зобовязань за вищезазначеним Договором кредиту.

20 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №851/10/27-11/7-019 щодо збільшення з 20.10.2008 року процентної ставки за користування кредитом на рівні 14 % річних. При цьому позивач ОСОБА_1 своєї згоди на підвищення процентної ставки в розмірі 14% річних не надавав.

Отже, зміна основного зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, відбулася без згоди поручителя.

Правова позиція щодо необхідності належної оцінки діям поручителя, які б свідчили про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності, міститься в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року по справі № 6-101 цс 14.

Відповідно до рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.12.2012 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №851/10/27-11/7-019 від 28 жовтня 2007 року, в розмірі 404 177,83 грн.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмету, і з тих же самих підстав.

Згідно п.5.2. оспорюваного договору поруки, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, у випадку неможливості розгляду спору вказаним суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у цьому пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Сторони по справі при укладенні вищезазначених договорів скористались своїм правом відповідно до ст. 5 Закону України «Про третейські суди» , тобто вже на стадії укладання договорів сторони дійшли згоди про те, що у разі неможливості вирішення спору між сторонами шляхом переговорів, спір передається на розгляд саме Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно з п.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» (надалі за текстом - «Закон»), до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 цього Закону, третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Третейська угода є недійсною у разі недодержання правил, передбачених статтею 12 Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст.12 Закону встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Відповідно до ст.ст. 626, 627, 638, 1054 Цивільного кодексу України між банком та позивачем було укладено кредитний договір. При укладенні договору сторони своїми підписами підтвердили наявність у них відповідної дієздатності, володіння державною мовою та усвідомлення вчинених дій. Тому, при укладенні угоди сторони повинні були усвідомлювати наслідки її підписання саме на таких умовах. Право на звернення сторін до третейського суду відбулося за вільним волевиявленням сторін Договору.

Підписавши Договори, позивач надав свою згоду на такий порядок розгляду спорів, що можуть виникнути між сторонами у звязку з виконанням умов Договору в період його дії.

Зі змісту третейського застереження, викладеного у п. 6.2 Договору кредиту та п. 5.2. Договору поруки, вбачається, що сторони на стадії укладення договору включили до нього умову про розгляд спору в третейському суді, який (спір) може виникнути в подальшому під час дії Договору, обравши спосіб захисту, що передбачений ст. 16 ЦК України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦK України).

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, в частині позовних вимог про визнання недійсним пункту 5.2 договору поруки суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 82, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати припиненим договір поруки №851/11/27-11/7-022 від 28 квітня 2007 року , укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги , а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

ОСОБА_4