Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2015 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Юр»ївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Нововязівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області , треті особи по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Юр»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Юр»ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області,

про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання за ними, в рівних частках за кожним, права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами № 126, розташованого по вул. Шевченко с. Нововязівське Юр»ївського району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 27.03.1995 року, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що вони (позивачі) є зареєстрованими та постійно проживають у вищевказаному житловому будинку, який раніше обліковувався за № 103 та на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 03.03.1989 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області, належав ОСОБА_5, який позивачу ОСОБА_1 доводився батьком, позивачу ОСОБА_2 чоловіком.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Нововязівської сільської ради Юрївського району № 38 від 18.11.2014 року, номер будинку з « 103» був змінений на № 126.

Після смерті ОСОБА_5 позивачі звернулися до Юр»ївської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно у вигляді належного ОСОБА_5 житлового будинку № 126, розташованого по вул. Шевченко в с. Нововязівське Юрївського району, однак у видачі вказаних свідоцтв позивачам було відмовлено, через відсутність у останніх правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок.

Позивачі зазначали, що у них дійсно не має свідоцтва про право власності ОСОБА_5 на належний йому житловий будинок № 126 (раніше № 103) по вул. Шевченко с. Нововязівське Юрївського району, виданого 03.03.1989 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області, оскільки вказаний документ померлим ОСОБА_5 був втрачений, а його дублікат останній за життя не отримував, через що позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в повному обсязі та змушені звертатися до суду.

Посилаючись на ст. ст. 16, 80, 328, 346, 380, 392 ЦК України позивачі просили визнати за ними, в рівних частках за кожним, а саме по ? частці, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 126, розташований по вул. Шевченко с. Нововязівське Юр»ївського району Дніпропетровської області.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримала та судові витрати просила залишити за нею (а.с. 61).

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, при цьому позовні вимоги повністю підтримав та судові витрати просив залишити за позивачем (а.с. 9-11, 62).

Відповідач по справі Нововязівська сільська рада Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги повністю визнали (а.с. 56).

Треті особи по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, Юр»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Юр»ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином (а.с. 47, 48, 49, 52, 54).

Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся сторін по справі , на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного:

- так, згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 011177 від 29.03.1995 року (а.с. 17), вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 помер 27 березня 1995 року.

Факт родинних відносин померлого ОСОБА_5 з позивачами по справі підтверджений в судовому засіданні копією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії І-ЯК № 104578 від 02.06.1966 року (а.с. 19), з якого вбачається, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_5, а також копією свідоцтва про одруження ОСОБА_5 з ОСОБА_7 серії ЯФ № 489963 від 11.03.1956 року (а.с. 20), з якого вбачається, що ОСОБА_5 є чоловіком позивачки ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище «Гранатир»).

В судовому засіданні встановлено, що за життя ОСОБА_5 на праві особистої власності належав житловий будинок № 103, розташований по вул. Шевченка в с. Нововязівське Юрївського району, що підтверджено в судовому засіданні довідкою КП «Павлоградського МБТІ» від 17.12.2014 року (а.с. 16), згідно якої право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_5 станом на 03.03.1989 року на підставі свідоцтва про право власності виданого Павлоградським райвиконкомом 03.03.1989 року, при цьому, загальна площа будинку станом на 17.12.2014 року становить 63, 90 кв. м., житлова площа становить 35, 80 кв. м.. Окрім того, згідно рішення Нововязівської сільської ради Юрївського району № 38 від 18.11.2014 року «Про зміну старого номера житлового будинку на новий», в звязку з інвентаризацією житлових будинків Нововязівської сільської ради вирішено змінити номер будинку 103 по вул. Шевченко с. Нововязівське, що належав ОСОБА_5 на № 126 (а.с. 15).

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок № 126 по вул. Шевченко с. Нововязівське від 17.12.2014 року вбачається, що такий виготовлений на імя власника ОСОБА_5, при цьому згідно даних технічного паспорту загальна площа житлового будинку становить 63, 9 кв. м. , житлова площа становить 35, 8 кв. м., при цьому житловий будинок складається з : А будинок, а сіни, а1 сіни, В сарай, Г гараж, г навіс, Д сарай, д сарай, З літня кухня, к колодязь, Л душ, М убиральня, Н сарай, О сарай, П сарай, пдВ погріб, пдО погріб, Р сарай, №1 ворота з хвірткою, №2 огорожа (а.с. 12-14).

Згідно довідки Нововязівської сільської ради Юрївського району № 1675 від 15.12.2014 року (а.с. 21) померлий ОСОБА_5 мешкав в с. Нововязівське вул. Шевченко, 126 (раніше 103), при цьому на день його смерті у вказаному будинку були зареєстровані та постійно проживали дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_1, онука ОСОБА_8, онук ОСОБА_9, невістка ОСОБА_10.

Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти / спадкові договори) , наданих Юр»ївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (а.с. 58-59), вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася та інформація про наявні заповіти, складені ОСОБА_5 за життя , відсутня (а.с. 57).

Разом з тим, враховуючи, що позивачі на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 були зареєстрованими та проживали разом з ним в будинку № 126 (раніше 103) по вул. Шевченко с. Нововязівське Юрївського району, суд вважає, що останні після смерті спадкодавця ОСОБА_5 прийняли спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Факт проживання та реєстрації позивача ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 у належному йому вищезазначеному будинку також підтверджено в судовому засіданні копією паспорту позивача ОСОБА_1, з якого вбачається, що місце проживання останнього з 24.12.1987 року і по теперішній час зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30-31).

Згідно копії паспорта позивачки ОСОБА_2 (а.с. 32), вбачається, що остання з 28.03.1979 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з тим, згідно довідки Нововязівської сільської ради Юр»ївського району № 277 від 27.02.2015 року ОСОБА_2 з 28.03.1979 року в с. Нововязівське по вул. Шевченко, 102 зареєстрована помилково, при цьому фактично слід вважати реєстрацію ОСОБА_2 в с. Нововязівське Юрївського району за адресою - вул. Шевченко, 103 (нині 126) (а.с. 60). Відтак, зважаючи на дані відомості та відомості викладені в довідці Нововязівської сільської ради Юр»ївського району за № 1675 від 15.12.2014 року (а.с. 21) про осіб, що на день смерті ОСОБА_5 були зареєстрованими та проживали разом з ним в належному йому будинку, суд знаходить, що позивачка ОСОБА_2 дійсно з 1979 року та по теперішній час є зареєстрованою та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (раніше 103) Юр»ївського району.

Відтак позивачі фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з усною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5 у вигляді житлового будинку № 126 по вул. Шевченко с. Нововязівське, при цьому позивачка ОСОБА_2 з аналогічною усною заявою звернулась до Юрївської держнотконтори 25.02.2015 року (а.с. 28, 29).

Однак, постановами нотаріуса Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_11 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.02.2015 року та 25.02.2015 року відповідно, позивачам, кожному окремо, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_5, у зв»язку з відсутністю у позивачів правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Згідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, який вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.

Позивачі не надали нотаріусу правовстановлюючі документи на житловий будинок належний спадкодавцю, а саме свідоцтво про право власності видане 03.03.1989 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області , а відтак позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права та отримати відповідні свідоцтва про право на спадкове майно у вигляді належного спадкодавцю жилого будинку № 126 (раніше № 103) по вул. Шевченко в с. Нововязівське Юр»ївського району, при цьому належність даного будинку саме спадкодавцю ОСОБА_5 доведена в судовому засіданні вище переліченими доказами та у суду сумнівів не викликає.

На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі ОСОБА_5 на час своєї смерті мав право на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами № 126 (раніше № 103) по вул. Шевченко в с. Нововязівське Юр»ївського району та був його власником , при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивачів.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 помер в 1995 році, то до відносин спадкування слід застосувати норми ЦК України в редакції 1963 року.

Так, відповідно до ст. 524 ЦК України ( в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом та заповітом.

Відповідно до ст. 527 ЦК України (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) при наслідуванні за законом спадкоємцями першої черги являються , в рівних долях , діти , подружжя та батьки померлого. Внуки та правнуки спадкодавця являються спадкоємцями по закону, якщо на час відкриття спадщини нема в живих того з їх батьків, який був би спадкоємцем.

Згідно ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийняття спадщини повинно бути беззастережним, безповоротним та безумовним. Не допускається відмова від раніше прийнятої спадщини, відміна вчиненої раніше відмови, а також прийняття спадщини в частині її. Якщо спадкоємець прийняв частину майна, то він вважається таким, що прийняв спадкове майно в цілому.

Згідно ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 560 ЦК України (1963 року) спадкоємці можуть отримати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що прийняли спадщину, строком не обмежена.

За викладених вище обставин, враховуючи, що до позивачів перейшло право на житловий будинок , що належав спадкодавцеві за життя , але позивачі не мають можливості подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок належний спадкодавцю та отримати такий в даний час неможливо , у зв»язку зі смертю власника будинку , суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно.

Будь-яких інших осіб, окрім позивачів, які би у встановленому порядку ЦК України в редакції 1963 року прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, судом не встановлено.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивачів підлягає захисту, шляхом визнання за ними права власності на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими спорудами № 126 (раніше 103) по вул. Шевченко в с. Новов»язівське Юр»ївського району.

Однак, визнаючи за позивачами, в рівних частках за кожним, право власності на вказаний житловий будинок, суд не включає до складу господарських будівель останнього убиральну, позначену в технічному паспорті під літерою «М», яка розташована на самозахваченій земельній ділянці за адресою с. Новов»язівське, вул. Шевченко, 128 (ас.12), оскільки у разі якщо спадкодавець здійснив самочинне будівництво до спадкоємців переходить не право власності на вказані споруди, а право власності на будівельні матеріали, обладнання , тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відтак, вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи волю позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1, суд знаходить можливим судові витрати залишити за останніми (ас.61, 62).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 213, 215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Новов»язівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5»язівське Юр»ївського району Дніпропетровської області, гр. України та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_7, гр. України, в рівних частках за кожним, а саме по ? частці, право власності на житловий будинок , з господарськими спорудами № 126 (раніше 103), розташований по вул. Шевченко в с. Новов»язівське Юр»ївського району Дніпропетровської області, загальною площею 63, 9 кв. м., житловою площею 35, 8 кв. м., який складається з : А будинок, а сіни, а1 сіни, В сарай, Г гараж, г навіс, Д сарай, д сарай, З літня кухня, к колодязь, Л душ, Н сарай, О сарай, П сарай, пдВ погріб, пдО погріб, Р сарай, №1 ворота з хвірткою, №2 огорожа, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , померлого 27 березня 1995 року, якому вказаний житловий будинок належав на підставі свідоцтва про право власності від 03.03.1989 року, виданого Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області.

У визнані права власності на самочинно збудовану господарську споруду, а саме убиральну під літ. »М» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : С.О.Маренич