УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Екосервіс», треті особи: територіальна державна інспекція України з питань праці в Одеській області, ОСОБА_5 про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою Комунального підприємства «Екосервіс» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що вона працювала у відповідача на посаді майстра дільниці, але 01 лютого 2012 року її незаконно було переведено на посаду майстра контрольного.

Наказом від 18 лютого 2013 року її незаконно було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Позивач просила поновити їй строк звернення до суду, скасувати наказ Комунального підприємства «Екосервіс» (далі - КП «Екосервіс») від 10 грудня 2012 року № 02-01-41К «Про внесення змін в штатний розпис» та наказ від 01 лютого 2012 року № 02-02-7-К «Про внесення змін в штатний розпис», поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду із зазначеним позовом, скасовано наказ КП «Екосервіс» від 10 грудня 2012 року № 02-01-41К «Про внесення змін в штатний розпис» та наказ від 01 лютого 2012 року № 02-02-7-К «Про внесення змін в штатний розпис» як незаконні та протиправні, поновлено ОСОБА_4 на посаді майстра дільниці з 18 лютого 2013 року, стягнуто з КП «Екосервіс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року рішення місцевого суду змінено.

Cкасовано наказ КП «Екосервіс» від 01 лютого 2012 року № 02-02-7-К «Про внесення змін в штатний розпис» в частині зміни найменування посади у штатному розписі з 01 лютого 2012 року «майстер дільниці» на «майстер контрольний» та п. 2 наказу КП «Екосервіс» від 10 грудня 2012 року № 02-01-41К «Про внесення змін в штатний розпис» щодо скорочення посади «майстер контрольний» з 11 лютого 2013 року, як незаконні та протиправні.

Стягнуто з КП «Екосервіс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2013 року по 24 листопада 2014 року в розмірі 52 584 грн 10 коп. з утриманням податку та інших обов'язкових платежів.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі КП «Екосервіс» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що зміна найменування посади позивача відбулася не у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а у зв'язку з приведенням її відповідно до Національного класифікатора, а тому у відповідача не було правових підстав для вчинення таких дій, а отже ним порушено вимоги ч. 3 ст. 32 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st32>.

Також, штатним розписом підприємства з 01 грудня по 31 грудня 2012 року скорочення штатної одиниці «майстер контрольний» не передбачено, а тому відсутні підстави для видання наказу від 10 грудня 2012 року № 02-01- 41К.

Документи, які б підтверджували, що ОСОБА_4 була запропонована інша вакансія на підприємстві на день проведення перевірки були відсутні, що не відповідає вимогам п. 3 ст. 49-2 КЗпП України

ОСОБА_4 звільнена з роботи на підставі наказу від 18 лютого 2013 року № 02-01-08-К з 18 лютого 2013 року у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу, п. 1 ст. 40 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40>, (наказ від 10 грудня 2012 року № 02-01-41К «Про внесення змін в штатний розпис»).

Так, вказаний наказ не може бути підставою для звільнення позивача, оскільки станом на 18 лютого 2013 року (дата видання наказу) на підприємстві був відсутній наказ від 10 грудня 2013 року № 02-01-41К.

ОСОБА_4 звільнена 18 лютого 2013 року, при цьому у табелі обліку використання робочого часу 18 лютого 2013 року відсутня відмітка про її роботу у цей день, заробітна плата за 18 лютого 2013 року позивачу не нарахована.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем порушено вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» <nau://ukr/108/95-ВР|st30> стосовно проведення на підприємстві недостовірного обліку виконуваної працівником роботи та недостовірного обліку бухгалтерських витрат на оплату праці та не враховані вимоги п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду взяла до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що при зміни найменування посади позивачки та при її звільненні з роботи за скороченням штату працівників відповідачем було порушено норми трудового законодавства та правильно вирішив поновити позивачку на роботі. Однак помилково скасував накази відповідача у повному обсязі, оскільки деякі частини цих наказів не зачіпають інтересів позивача та безпідставно не вирішив питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Екосервіс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня