Справа № 760/8236/15-ц
Провадження № 2-4037/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2015 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» в якому просить визнати недійсною угоду №347990 від 25.02.2011 року з додатками №1, №2, №3, №4 та №5 до неї, укладеної між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», внаслідок здійснення останнім нечесної підприємницької практики; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь матеріальні збитки у грошовій сумі 31 754,31 грн., сплачених ним за угодою №347990 від 25.02.2011 року; стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.02.2011 між ним та відповідачем було укладено угоду №347990 разом з додатками №1, №2, №3, №4 та №5, предметом якої було надання останнім послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку №1. Відповідно до вказаної угоди, ним також було сплачено на рахунок відповідача вступні внески в загальному розмірі 31754,31 грн.

Вважає, що умови вказаної угоди не відповідають положенням ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказує, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, яка виявляється у створенні ним пірамідальної схеми, коли його обов'язки полягають лише в організації умов для придбання автомобілів учасниками системи та здійсненні адміністративних процедур, а споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Крім того, вказує, що угода №347990 від 25.02.2011 містить умови (у статті 14 додатку № 2 до угоди), які є несправедливими. Зазначені обставини на його думку відповідно до положень ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання угоди недійсною.

Також зазначає, що укладаючи угоду він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, оскільки вважав, що укладає угоду згідно якої він придбає автомобіль, буде ним користуватися та поступово сплачувати його вартість. Представник відповідача, замість чіткого роз'яснення та надання достовірної інформації щодо предмету, правових наслідків та обов'язків сторін за угодою навмисно замовчала (приховала) обставини, знання яких могло перешкодити правочину. Тому вважає, що угода є недійсною в силу положень 229, 230 ЦК України.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовує тим, що порушенням його прав як споживача та неправомірним користуванням його коштами, відповідачем йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у зазначеному вище розмірі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в частині визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та просив їх задовольнити. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди безпосередньо в судовому засіданні не підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, посилався на те, що позивач був ознайомлений з умовами угоди та мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання, позивачем не надано жодного доказу про порушення відповідачем прав, наданих йому Законом України «Про захист прав споживачів».

Крім того, звертав увагу про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та позицію Верховного суду України викладену у постанові від 11.09.2013, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зазначав, що позивач був обізнаний з усіма умовами угоди, що засвідчив своїм підписом, а тому його твердження про те, що угода укладена під впливом помилки чи під впливом оману є надуманими та необґрунтованими.

У зв'язку з наведеним просила відмовити, в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 25.02.2011 між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду №347990 з додатками, предметом якої є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так», з метою придбання легкового автомобіля «ВАЗ 2107» у групі.

Відповідно до додатків №1, №2 до вказаної угоди, учасник системи сплачує: вступний внесок у розмірі 1798,20 грн., щомісячний цілий чистий внесок (частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг що включає також формування груп клієнтів системи та здійснення організаційних дій для придбання автомобіля - 0,38%, плата за отримання автомобіля (одноразовий платіж, що підлягає сплаті учасником, якому було надано право на отримання автомобіля) - 3%.

На виконання умов угоди позивач сплатив за період з 25.02.2011 по 15.03.2014 з урахуванням вступного внеску платежі на суму 31754,31 грн.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.

За таких обставин доводи позивача про те, що діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" за Угодою сторін є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечать змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у зв'язку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що оспорювана Угода порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, зокрема, у статті 14 додатку № 2 до угоди, у зв'язку із чим ця Угода згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" є недійсною із застосуванням наслідків її недійсності, з огляду на наступне.

Відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК).

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, наведені вище обставини підлягають доказуванню позивачем.

Разом з цим суду не надано доказів, на підтвердження того, що умови договору у статті 14 додатку № 2 до угоди порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Крім того, кваліфікація умов договору як несправедливих відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не є підставою для застосування до спірних правовідносин ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду України у справі № 6-40 цс 13, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Також, відповідно до статей 229 - 230 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, є оспорюваним.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладання угоди він дійсно мала місце помилявся щодо її природи, прав та обов'язків сторін.

Також позивачем не доведено наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Посилання позивача на те, що він не був ознайомлений зі змістом оспорюваної угоди спростовуються наявними особистими підписами позивача на її примірнику та умовами угоди (стаття 10), у зв'язку з чим не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, наведені позивачем підстави визнання угоди недійсною передбачені ст.ст. 229, 230 ЦПК взаємо виключають одна одну, оскільки помилка з боку позивача щодо обставин, які мають істотне значення, виключає умисел з боку відповідача і навпаки.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваної угоди №347990 від 25.02.2011 року з додатками №1, №2, №3, №4 та №5 до неї - недійсними відповідно до ст.ст. 229-230 ЦК та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», ст. 6, 11, 203, 215, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 8, 10-11, 57-60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя