Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду з підстав, передбачених ч. 2 ст. 207 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 4 950 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2014 року ухвалу суду першої інстанції змінено та зменшено розмір судових витрат, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 до 4 500 грн.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові ухвали в частині стягнення витрат на правову допомогу та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові ухвали не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стягуючи з позивача витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, апеляційний суд зменшив розмір стягнутих витрат на 450 грн.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st84> витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" <nau://ukr/4191-17|st1> розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Постановляючи ухвалу про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону, не обрахував дійсної вартості послуг по наданню правової допомоги відповідачеві з врахуванням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" <nau://ukr/4191-17> та фактично наданих послуг, виходячи з погодинної участі у справі особи, яка надавала правову допомогу та не навів в оскаржуваній ухвалі відповідні розрахунки.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, змінюючи ухвалу суду першої інстанції, допущені місцевим судом порушення процесуального закону не усунув, а тому ухвала апеляційного суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> підлягає скасуванню з направленням справи в частині розподілу судових витрат на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, ЦПК України <nau://ukr/1618-15>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 18 березня 2014 року скасувати в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін