Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування житлом, відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат в порядку регресу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування житлом, відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнень, зазначила, що на підставі судового рішення та свідоцтва про право на спадщину є власницею 1/3 частини квартири № АДРЕСА_1. Власником іншої частини вказаної квартири є рідний брат позивачки - ОСОБА_3, який перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності частиною цієї квартири: самовільно замінив замки від вхідних дверей, не надає дублікати ключів від них, без згоди ОСОБА_1 вселив в квартиру іноземного громадянина. У зв'язку з зазначеним ОСОБА_1 просила суд, з урахуванням уточнень, усунути їй перешкоди у користуванні житлом: квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3; вселити ОСОБА_1 у вказану квартиру; зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні зазначеною квартирою; визначити порядок користування цією квартирою наступним чином: ОСОБА_1 виділити у користування житлову кімнату №6 площею 12,5 кв.м, балкон І площею 1,7 кв.м, кладову №5 площею 0,4 кв.м; ОСОБА_3 виділити у користування житлову кімнату №7 площею 16,9 кв.м, житлову кімнату №8 площею 13,8 кв.м, лоджію ІІ площею 1,7 кв.м; у спільному користуванні залишити коридор № 1 площею 5,9 кв.м, кухню № 4 площею 7,5 кв.м, туалет № 3 площею 2,0 кв.м, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; покласти на відповідача судові витрати по справі (а. с. 2-7, 43-49).

У судовому засіданні від 22 квітня 2015 року до спільного розгляду з даним позовом була прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат в порядку регресу, зобов'язання вчинити певні дії (а. с. 90-92), в обґрунтування якої ОСОБА_3 посилався на те, що після смерті матері у 2011 році фактично прийняв спадщину, до складу якої, в тому числі, але не виключно, входить спірна квартира, в якій на час смерті спадкодавця проживав, фактично вступив у володіння цією квартирою шляхом її утримання. З моменту отримання власність частки квартири ОСОБА_1 не приймала участі у витратах на її утримання, та відмовляється від сплати таких витрат. Тому ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 2700,00 грн. у якості відшкодування понесених витрат на утримання спільного майна пропорційно належній ОСОБА_1 частки у квартирі АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1 нести витрати у розмірі 1/3 частини на оплату комунальних послуг, зокрема квартплата та опалення; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити як у безпідставному.

ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягали.

Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину /НОМЕР_1 реєстр НОМЕР_2/ видане Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а. с. 9) та 1/6 частина - на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2013 року (а. с. 10, 84-85).

У судовому засіданні встановлено, що співвласником іншої частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, право власності якого на належну йому частку квартири не зареєстровано у встановленому законом порядку, проте він фактично прийняв спадщину після смерті матері.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 2011 року чинить перешкоди ОСОБА_7 у користуванні належною їй на праві власності частиною квартири АДРЕСА_1 (а. с. 55, 61, 89).

Відповідно до копій квитанцій копії яких були надані стороною відповідача за первісним позовом (а. с. 94-98) ОСОБА_3 у 2014 році здійснював оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив суду, що спільне проживання в одній квартирі з сестрою ОСОБА_1 є неможливим з огляду на характер та звички останньої, у зв'язку з чим він неодноразово звертався до сестри з пропозицією продати спірне майно або в інший спосіб врегулювати дане питання, проте ОСОБА_1 відмовлялась від таких пропозицій.

Таким чином можливо дійти висновку, що посилання сторони позивача за первісним позовом на чинення перешкод ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 в користуванні спірною квартирою були підтвердженні самим ОСОБА_3 у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути у них вилучені, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності відповідно до вимог ст. 358 ЦК України проводиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права відповідно до ст. 391 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо доведеності первісних позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3 та вселення ОСОБА_1 у вказану квартиру, у зв'язку з чим первісні позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У задоволенні решти вимог первісного позову суд вважає за необхідне відмовити як у необґрунтованих.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки у судовому засіданні знайшов підтвердження чинення ОСОБА_3 ОСОБА_1 перешкод у користуванні їхньою спільною власністю, тобто позивач за зустрічним позовом одноособово користується спірною квартирою та всіма послугами, що надаються за її адресою, не даючи можливості ОСОБА_1 користуватись власністю, тому вимоги про стягнення з останньої в порядку регресу витрат за комунальні послуги, якими вона не користувалась не зі своєї вини є безпідставними.

Щодо вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов'язання нести витрати у розмірі 1/3 частини на оплату житлово-комунальних послуг суд вважає за необхідне відмовити як у передчасно заявлених.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 321, 358, 383, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування житлом, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом: квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат в порядку регресу, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой