Справа № 417/1565/15-ц
Провадження № 2/417/1084/15
РІШЕННЯ

Іменем україни

"23" грудня 2015 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Позднякової С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його спадкоємцем та визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

22.10.2015 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив:

- визнати його спадкоємцем земельної ділянки, розташованої на території Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області площею 5,3835 га (кадастровий номер земельної ділянки :11:004:0004), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №015746, виданого Марківським районним відділом земельних ресурсів 07.07.2004р., на підставі розпорядження голови Марківської райдержадміністрації від 17.10.2003 року №353, - яка належала її батькові ОСОБА_3, померлому 06.09.2007, також просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на цю земельну ділянку.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 06.09.2007 помер його батько - ОСОБА_3. За час свого життя заповіту ним не складено.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входила квартира за адресою: м. Луганськ, кв-л Алєксєєва, 6/21 та спірна земельна ділянка.

У встановлений законом 6-місячний строк ним та ОСОБА_4 були подані заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 в 4-ту Луганську державну нотаріальну контору. Однак, у звязку з тим, що між ними виник спір з приводу спадкового майна, вони звернулися до Ленінського районного суду м. Луганськ, рішенням якого від 24.03.2011р. було визнано право власності після смерті ОСОБА_3, померлого 06.09.2007р. на квартиру за адресою: м. Луганськ, кв-л Алєксєєва, 6/21 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по ? частці за кожним. Визначення права власності в порядку спадкування на вищевказану земельну ділянку судом не розглядалося бо на той час були відсутні відповідні документи.

16.01.2014 його представником отримана постанова державного нотаріуса 4-ї Луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай0 його батька ОСОБА_3, мотивуючи це тим, що в матеріалах спадкової справи відсутня письмова заява ОСОБА_4.

Від прийняття та оформлення спадщини на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_3, спадкоємиця ОСОБА_4 відмовилася на його користь, претензій до нього не має,що підтверджується її заявою від 13.10.2015.

Позивач в судове засідання не з'явився, , про день час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, при цьому в своїх заявах неодноразово вказував, що розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги він підтримує повністю та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Позовні вимоги ОСОБА_2В визнає в повному обсязі.

В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_3 належала на праві приватної власності земельна ділянка, розташована на території Гераськівської сільської ради Марківського району Луганської області площею 5,3835 га (кадастровий номер земельної ділянки :11:004:0004, у подальшому змінено на номер :11:004:0004 згідно довідки від 04.11.2013р. відділу Держземагенства у Марківському районі Луганської області), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №015746, виданого Марківським районним відділом земельних ресурсів 07.07.2004р., на підставі розпорядження голови Марківської райдержадміністрації від 17.10.2003 року №353 вартістю 113787,40 грн (а.с. 7,17.18).

06.09.2007 року ОСОБА_3 помер про що в книзі реєстрації смертей 07.09.2015 зроблено відповідний актовий запис № 779 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серї 1-ЕД № 130241 виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 13.07.2007(а.с.9)

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так рішенням Ленінського районного суду м. Луганська, яке набрало законної сили 27.08.2013 встановлено, що померлий 06.09.2007 ОСОБА_3 був батьком позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 (дівоче призвіще ОСОБА_1) М. В. (а.с.10-12), яка згідно свідоцтва про шлюб, виданого Камянобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області від 16.10.2012, змінила прізвище на ОСОБА_2. (а.с.21).

Цим же рішенням суду за позивачем та відповідачем, як спадкоємцями за законом, визнано право власності після смерті ОСОБА_3, померлого 06.09.2007р. на квартиру за адресою: м. Луганськ, кв-л Алєксєєва, 6/21 по ? частці за кожним .

Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно 07.10.2013 позивач зареєстрував своє право власності на ? частини квартири за адресою: м. Луганськ, кв-л Алєксєєва, 6/21(а.с.13)

16.01.2014 державний нотаріус Четвертої Луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 постановою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку частку (пай) після померлого 06.09.2007 ОСОБА_3 (а.с.15), оскільки спадкоємцями вказаної ділянки є ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_4 (донька), так як обоє подали заяву про прийняття спадщини та заведено спадкову справу № 37/2008. При цьому представник позивача вказував, що ОСОБА_4 відмовилася від спадку, а оскільки письмової відмови нотаріусу не надано він відмовив у видачі Свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку.

Про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини свідчить рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 24.11.2013, яке в даному випадку є преюдиційним.

Таким чином між сторонами виникли цивільно правові правовідносини що регулюються нормами Книги 6 «Спадкове право» главами 84 та 86 Цивільного кодексу України, а оскільки відповідач відмовилася від спадщини на земельну ділянку позивач вважає, що його право підлягає захисту судом.

Вирішуючи спір по суті суд використовує норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступних мотивів.

Відповідно до ст..4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України. сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову судом за наявністі для того законних підстав приймається рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки позивач та відповідач є дітьми ОСОБА_3 померлого 06.09.2007 то вони є спадкоємцями першої черги.

В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. При цьому не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися у 6- ти місячний строк встановлений законом, про що встановлено в рішенні Ленінського районного суду м. Луганська від 24.11.2013 і доказуванню не підлягає в силу ч.3 ст.61 ЦПК України.

Зокрема ч.1 ст.1296 ЦК України передбачено, що якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

А як розяснено в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» , відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Таким чином постанова державного нотаріуса Четвертої Луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 16.01.2014 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку частку (пай) після померлого 06.09.2007 ОСОБА_3 (а.с.15), є обґрунтованою оскільки спадкоємцями вказаної ділянки є ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_4 (донька), так як обоє подали заяву про прийняття спадщини у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України та заведено спадкову справу № 37/2008. А відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В межах цього строку- 6 місяців ОСОБА_4В (донька) відмови на користь іншого спадкоємця до нотаріальної контори не подавала.

Щодо заяви відповідача від 13.10.2015 про відмову від спадкування земельної ділянки що є предметом спору то вона не може бути прийнята судом оскільки вона подана поза межами 6-ти місячного строку встановленого для прийняття спадщини.

Крім того ч.2 ст.1268 ЦК України передбачено, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Із системного аналізу ч.2 ст. 1268 ЦК України вбачається, що не можна прийняти якусь частину спадщини, а від іншої відмовитись. Так, як відповідач частину спадщини вже прийняла та за нею визнано право власності на ? частину квартири за адресою: м. Луганськ, кв-л Алєксєєва, 6/21, яка теж була власністю спадкодавця ОСОБА_3 то ще й з цієї підстави відмова від земельної ділянки в порядку спадкування за законом не може бути прийнята судом.

Також суд враховує п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в якому розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Таким чином підсумовуючи викладене, суд зазначає, що порушення невизнання або оспорювання прав позивача будь- яким чином судом не встановлено, а відповідно і підстав для задоволення позовної заяви не має, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної заяви позивача в повному обсязі .

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем відповідно до квитанції від 19.10.2015 був сплачений судовий збір у сумі 1137,87 гривень, а оскільки в задоволенні позову суд відмовляє то підстав для поверненя судового збору позивачу не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 88, 212-215, 218, 223, ЦПК України, ст. ст.15, 1216, 1217, 1225, 1261, 1268, 1270, 1274, 1296, ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його спадкоємцем та визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Марківського районного суду В. М. Шкиря