№ 556/792/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2015 року Володимирецький районний суд Рівненської області в складі: головуючої судді- Котик Л.О.

при секретарі - Соловей Г.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання частково недійсного кредитного договору та зобов»язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання частково недійсного кредитного договору та зобов»язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, мотивуючи слідуючим:

07.05.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ROVWGA00001849, згідно п.7.1 якого позичальникові надаються кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 07.05.2007 року по 04.05.2017 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 23400 доларів США на наступні цілі: 21000 дол. США на споживчі цілі, а також 2400 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця.

Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначені цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Пунктом 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою №168 Національного Банку України, встановлено що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов»язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов»язань за кредитним договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов»язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов»язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Однак всупереч даному порядку, позивачу дані умови банком не були роз»яснені.

Крім того, статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов»язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За час надання кредитної лінії банком істотні умови договору суттєво змінились. На даний час на утриманні ОСОБА_2 четверо малолітніх дітей, ніде не працює, дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною.

Також відповідачем в односторонньому порядку із посиланням на п.2.3.1 договору, без згоди ОСОБА_2 змінено відсоткову ставку за кредитним договором.

Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку.

А отже умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, згідно п.п. 2.3., 2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затвердженого Постановою №168 Національного Банку України встановлено, що у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов»язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну, банки зобов»язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Таким чином, у разі недосягнення сторонами кредитного договору згоди у письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки - умова кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною (ч.2 ст. 215, ч.2 ст. 236 ЦК України).

Враховуючи викладене просить визнати кредитний договір від 07.05.2007 р. №№ROVWGA00001849 в частині зміни відсоткової ставки, зазначеної в п.п. 2.3.1, 7.1 договору - нікчемним правочином і зобов»язати ПАТ КБ «Приватбанк» виконати умови кредитного договору шляхом зарахування в рахунок погашення залишку заборгованості за кредитом надмірно сплачених платежів за процентами та за сплату страхових внесків в розмірі 2400 доларів США. Зобов»язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок кредитного договору шляхом зарахування в рахунок погашення залишку заборгованості за кредитом надмірно сплачених платежів за курсом долара США на момент укладення договору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, надав пояснення в межах пред»явленого позову.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надав заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи в його відсутності. Позов не визнає.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Так, в судовому засіданні встановлено, що 07.05.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ROVWGA00001849.

Згідно ст.. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач просить визнати даний кредитний договір в частині зміни відсоткової ставки, зазначеної в п.п. 2.3.1, 7.1 договору нікчемним правочином, посилаючись на постанову Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року, та статтю 1056-1 ЦК України (Цивільний Кодекс доповнено даною статтею згідно із Законом №061-VІ від 12.12.2008 року).

Таким чином, на момент укладення кредитного договору №ROVWGA00001849 від 07.05.2007 року жодних обмежень, на які посилається позивач, не існувало. Постанова НБУ №168 набрала чинності 25.05.2007 р., статтею 1056-1 Цивільний Кодекс доповнено згідно із Законом від 12.12.2008 року. А як зазначено в ст.. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Безпідставним є посилання позивача на п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено що суди повинні з»ясовувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808, оскільки , як зазначено в даній постанові, це стосується договорів, укладених після набрання постановою Правління НБУ №168 чинності.

Щодо посилання ОСОБА_2 на односторонню зміну умов кредитного договору, суд констатує слідуюче:

29.07.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1/1-1 до договору №ROVWGA00001849 від 07.05.2007 року, відповідно до якої позивач погодився на зміну відсоткової ставки з 11,14% до 12,58% і межах загального строку позовної давності не оскаржував таке збільшення. Таким чином новий розмір річної відсоткової ставки був погоджений сторонами угоди.

Безпідставним є посилання позивача на зміну істотних умов, як на підставу розірвання кредитного договору.

У відповідності до ч.2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як зазначено в п.п. 15,16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов»язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України.

Позивачем не надано суду належних доказів, які б стверджували про наявність одночасно чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Враховуючи вище викладене, в позові ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі наведенного, керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 62, 202, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 215, 236, 652, 1054, 1056-1 ЦК України, Постановою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

В и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання частково недійсного кредитного договору та зобов»язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором відмовити, за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я :