АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Бабака М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним, за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року,

у с т а н о в и в :

У лютому 2015 року уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 вересня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що вартість квартири на момент її продажу була суттєво занижена, від чого банк поніс прямі збитки, що стало одною із причин визнання останнього неплатоспроможним, посилаючись на положення ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач просив вважати вказаний правочин нікчемним та визнати за ПАТ «ВіЕйБі Банк» право власності на зазначену квартиру.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, ____________________________________________________

Справа № 752/3122/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7218/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Пасинок В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити, визнати нікчемним укладений між сторонами 18 вересня 2014 року договір купівлі-продажу квартири, визнати за ПАТ «ВіЕйБі Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що суд не врахував тієї обставини, що банком було здійснено продаж зазначеної квартири за суттєво заниженою ціною.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» -

Пистогова С.В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Також звернулася до суду з клопотанням про призначення по справі будівельно-технічної експертизи.

З урахуванням того, що до матеріалів справи було долучено висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження, судом апеляційної інстанції у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 15 березня 2011 року між ТОВ «Електротех» та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір про погашення боргу, за умовами якого ТОВ «Електротех» передало банку в рахунок погашення боргу належні йому на підставі укладеного з ТОВ «Столична будівельно-інвестиційна компанія» договору підряду №с16/02 від 16 лютого 2005 року майнові права на квартири в будинку АДРЕСА_1, на виконання якого сторонами 3 вересня 2013 року було підписано відповідний акт приймання-передачі (а.с. 6-10).

18 вересня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом КМНО БочкарьовоюА.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 3448. Ціна договору - 1 376 284,00 грн. (а.с. 11-12).

Того ж дня позивач передав, а відповідач прийняв зазначену квартиру, і між сторонами проведено розрахунок, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі (а.с. 13).

Також встановлено, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 листопада 2014 року № 128 призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а.с. 14), а рішенням від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації по 20 березня 2015 року (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що спірний договір купівлі-продажу квартири було укладено з дотриманням всіх вимог цивільного закону, а тому його не можна вважати нікчемним. Також суд вважав, що позивачем не було наведено належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між укладенням договору з ОСОБА_2 та неплатоспроможністю банку, що призвело до неможливості виконання зобов'язань перед іншими кредиторами.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому статтями 6 та 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зважаючи на передбачену законом свободу договору, тобто можливість позивача відмовитися від підписання договору, умови якого, на його думку, є вкрай невигідними для нього, а також можливість змінити такі умови, він погодився з останніми та прийняв їх, що посвідчено нотаріусом.

Таким чином, враховуючи наявність підписаного сторонами договору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зовнішній вираз їх волі відповідав внутрішньому.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до вимог, встановлених статтею 657 ЦК України, до договорів купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, вони мають укладатися у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).

Враховуючи те, що договір між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та

ОСОБА_2 був укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, суд обґрунтовано вважав, що сторонами було дотримано його форми.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив визнати договір купівлі-продажу квартири нікчемним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

До того ж, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності правочинів (ст. 215-216 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Отже, така позовна вимога, як визнання правочину нікчемним, суперечить наведеним положенням цивільного законодавства.

При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання позивача лише на норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, не може слугувати підставою для застосування наслідків нікчемності правочину.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження нікчемності укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири, а тому законні підстави для визнання його таким відсутні.

Крім того, судом вірно визначено що позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв'язку між укладенням договору з відповідачем та неплатоспроможністю банку, що призвело до неможливості виконання зобов'язань перед іншими кредиторами та запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Доводи апелянта з приводу того, що зазначений договір було укладено за суттєво заниженою ціною, є безпідставними з огляду на наступне.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно з положеннями ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ціна договору не може бути нижчою від звичайної на 20 і більше відсотків.

Висновком експерта КНДІСЕ за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження № 9137/15-43/9385-9397/15-43 від 3 червня 2015 року, встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на 10 вересня 2014 року становила 1 618 666 грн.

Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що різниця між ціною договору та ринковою вартістю квартири на момент укладення спірного договору становить близько 15 відсотків, тобто, не перевищує визначений законом граничний рівень.

При цьому колегією суддів не береться до уваги наданий представником позивача звіт про оцінку майна, проведений оцінювачем ЗАТ «Консалтингюрсервіс», оскільки таке дослідження було проведено без огляду самої квартири, навідміну від експертного дослідження, проведеного експертом КНДІСЕ.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко