Справа № 372/1120/14-ц Головуючий у І інстанції Мостовий Р. П.
Провадження № 22-ц/780/2449/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 38 15.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.,

Суддів Данілова О.М., Коцюрби О.П.

При секретарі Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_4 , ОСОБА_5, 3-я особа Виконком Обухівської міської ради Київської області про виділення в натурі частки будинку .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона і відповідачі є власниками 1/4 частини( кожний ) житлового будинку за адресою ; АДРЕСА_1

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2011 року ОСОБА_5 виділено в натурі 1/4 частину домоволодіння , а саме ; 1-5 - кухню , площею 10 к в.м., 1-6 - житлову кімнату , площею 11.9 кв.м., 111 - веранду ,площею 8,9 кв.м., 1/4 частину огорожі , колодязь. Інші 3/4 частини житлового будинку виділені іншим спадкоємцям . Рішення набрало законної сили. ОСОБА_5 має окремий вихід з будинку .

Позивач зазначає ,що протягом тривалого часу , вона займає жилу кімнату 1-3 , площею 10,0 кв.м., яка окремого виходу з будинку не має.

Під час користування будинком , сплати комунальних послуг , проведення ремонтних робіт , постійно виникають спори між співвласниками , внаслідок чого виникають непорозуміння в родині, крім того позивач позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою будинку .

Позивач, з урахуванням встановленого між співвласниками порядку користування будинком , просила виділити їй в натурі житлову кімнату - 1-3 , площею 10,0 кв.м., 1/4 частину огорожі , де вона може зробити окремий вихід, і це не буде суперечить вимогам ст.. 357 ЦК України. Інтереси відповідачів при цьому не будуть порушені .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 квітня 2014 року - позов задоволено . Виділено спадкоємцю померлої 26 липня 1998 року ОСОБА_6 - ОСОБА_3 в натурі одну кімнату під літером 1-3 площею 10,0 кв.м. із спадкового майна, що складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 46,8 кв.м.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі посилалася на неповне з»ясування судом обставин , що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи , зокрема по справі не проведена будівельно - технічна експертиза , не визначені варіанти поділу будинку , вартість будинку , не зазначено чи буде при виділенні ОСОБА_3 кімнати 1-3 відступ від ідеальної частки,не зазначено порядок користування іншими частинами домоволодіння ,та чи можливий окремий вихід із виділеної ОСОБА_3 кімнати. Питання про призначення експертизи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не ставить . Позивач , та інші відповідачі рішення не оскаржують.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції , виходив із того,що вимоги відповідно до ст.ст. 356 . 358 ЦК України доведені і такий виділ частини будинку можливий.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи , не грунтуються на вимогах закону.

Як видно із матеріалів справи відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона і відповідачі є власниками 1/4 частини( кожний ) житлового будинку за адресою ; АДРЕСА_1 ( а.с. 7-8,13 )

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2011 року ОСОБА_5 виділено в натурі 1/4 частину домоволодіння , а саме ; 1-5 - кухню , площею 10 к в.м., 1-6 - житлову кімнату , площею 11.9 кв.м., 111 - веранду ,площею 8,9 кв.м., 1/4 частину огорожі , колодязь. Інші 3/4 частини житлового будинку виділені іншим спадкоємцям . Рішення набрало законної сили. ОСОБА_5 має окремий вихід з будинку .( а.с. 11-12).

Спірний будинок з господарськими будівлями і спорудами, належить сторонам на праві спільної часткової власності по 1/4 частині.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 Земельного Кодексу України, є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності на вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності згоди співвласників про поділ майна це питання вирішується судом.

ОСОБА_5 виділивши в натурі 1/4 частину будинку , припинив своє право спільної часткової власності у спірному будинку.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз'яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Переобладнання спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з одноквартирного в двоквартирний можливе за умови розроблення і затвердження у встановленому законом порядку відповідними службами і установами проектно-кошторисної документації на переобладнання будинку на підставі розробленого завдання на проектування з вибором матеріалів для влаштування перегородок та внутрішніх дверних блоків співвласниками будинку.

Відповідно до ст 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх ;підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 152 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Вирішуючи такі спори, суд з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з»ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін на судовий захист повинен відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а у необхідних випадках: висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов»язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

В матеріалах справи відсутні рішення виконкому про дозвіл на переобладнання будинку , експертні висновки щодо можливих варіантів поділу будинку , зокрема можливості виділення частини будинку, яку просить позивач .

Суд першої інстанції , вирішаючи питання про розподіл будинку в натурі , взагалі не зазначив , із яких приміщень складається будинок , його загальну і житлову площу, не з»ясував всіх обставин , що мають значення для вирішення справи , зокрема , чи не будуть порушені права інших співвласників будинку, не зазначив порядок користування іншими приміщеннями , не звернув уваги на всі вище викладені обставини , і прийшов до передчасного висновку про задоволення позову.

Ні в суді першої інстанції , ні в суді апеляційної інстанції , сторони питання про призначення експертизи щодо можливих варіантів розподілу будинку не ставили.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.10,11ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ відбувається на засадах змагальності та диспозитивності, які, зокрема щодо доказів, передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 303 ЦПК України , колегія суддів вважає , що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ,309, 313 - 316, 319 ЦПК України , колегія суддів ,

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити .

Рішення Обухівського районного суду Київської області

від 30 квітня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення .

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_4 , ОСОБА_5, 3-я особа Виконком Обухівської міської ради Київської області про виділення в натурі частки будинку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді