Справа №628/1553/15-ц
Провадження № 2/628/717/15р.

РІІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Демченко І.М.
за участю секретаря Романової Н.П.,
представника відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Куп'янський райвідділ ГУДМСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення із житлового приміщення,
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви, вказавши, що хоча відповідач і мешкає у вказаному будинку постійно, але він хоче там жити з новою сім'єю, тому просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_3 набула право проживання у вказаному будинку на законних підставах, не порушує прав позивача, не має правоустановлюючих документів на будинок, утримує самостійно домоволодіння, сплачує комунальні послуги, ніяким чином не перешкоджає позивачу у здійсненні своїх прав, до адміністративної відповідальності не притягувалася, не порушує правил співжиття, у зв'язку з чим позов є необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.
Від 3-ї особи до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, покладаються на розсуд суду.
З'ясувавши позиції сторін та їх представників, 3-ї особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Як вбачається з відомостей Куп'янського БТІ та Кислівської сільської ради ( а.с.9,11) житловий будинок за адресою с. Кислівка Куп'янського району Харківської області, вул. Молодіжна буд. 29 належить на праві приватної власності ОСОБА_2.
З 20.061992р. сторони перебували у шлюбі, від якого мають повнолітню доньку ОСОБА_4, та який був розірваний згідно рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02.10.2014р. ( а.с.8) Як встановлено вказаним судовим рішенням, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з 22.04.2012р.
У 2012р. позивач виїхав з будинку №29 по віл. Молодіжній в с. Кислівка та забрав свої речі. 26.11.2014р. позивач одружився з ОСОБА_5 та 30.12.2014р. у них народився син ОСОБА_6 ( а.с.12,13). На теперішній час позивач проживає з новою сімєю в буд.35 по вул. Молодіжній с. Кислівка, що належить батьку його дружини. Ці обставини підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8
Згідно акту обстеження домоволодіння №29 по вул. Молодіжна в с. Кислівка Купянського району в будинку зареєстровані позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_9 та їх донька ОСОБА_4 Фактично в будинку мешкає ОСОБА_3, у 2012р. ОСОБА_2 покинув сімю та пішов жити до іншої жінки, де мешкає по вул. Молодіжна №35 ( а.с.23) Факт постійного проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою підтверджується також довідкою Кислівської сільради Купянського району ( а.с.24).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є матір'ю позивача, пояснила суду, що у 2012р. її син ОСОБА_2 виїхав зі свого будинку, забрав речі і покинув сім'ю, а відповідач залишилася з донькою там проживати. Вона з 2001р. і до тепер мешкає в цьому будинку, нікуди не виїзжала. Ніяких перешкод позивачу у користуванні будинком невістка не чинить, дбає про будинок та присадибну ділянку.
Свідок ОСОБА_4, яка є донькою сторін у справі пояснила суду, що у 2012р. батько пішов до іншої жінки, забрав свої речі, до буд. №29 по вул. Молодіжній в с. Кислівка, де живе її мати ОСОБА_3, він не приходив, хоча та йому ніяким чином не перешкоджала проживати у вказаному будинку, замки у домоволодінні не мінялися. Сама свідок ОСОБА_4 тимчасово проживає в м. Харкові та постійно навідується додому до матері.
Як пояснила суду свідок ОСОБА_8, вона є сестрою позивача, який у 2012р. виїхав добровільно з будинку №29 по вул. Молодіжній, та в якому постійно проживає його колишня дружина ОСОБА_3 Додала, що часто навідується до будинку та знає, що позивач не намагався повернутися до свого будинку, а відповідач ніяким чином цьому не перешкоджала.
Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Ст.405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням наслідок відсутності цієї особи понад становлені строки, провадиться в судовому порядку.
Позивачем суду не надано жодного доказу того, що відповідач, яка набула право користування вказаним будинком відповідно до закону, порушує права позивача як власника цього майна, що вона якимсь чином перешкоджає позивачу користуватися своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, нікуди не виїзжала, замки до будівлі не міняла, перепон у користуванні будинком позивачу не чинила, він добровільно покинув вказаний будинок і тривалий час не з'являвся у ньому, ніяких претензій до відповідача не заявляв.
Згідно ст.116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" (із змінами та доповненнями) при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців, трудових колективів, іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.
Тобто, необхідною підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення є його винна антигромадська поведінка, яка носила систематичний, тобто неодноразовий характер, що робить неможливим спільне з ним проживання, і якщо заходи запобігання такій поведінці і громадського впливу виявилися безрезультатними.
Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 10,11,58,60,61,179,212,213 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених вище, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У даному випадку позивачем суду також не надані докази відсутності відповідача ОСОБА_3 без поважних причин понад один рік у вказаному будинку, відсутні докази систематичності порушення відповідачем ОСОБА_3 правил співжиття, до адміністративної або будь-якої іншої відповідальності вона не притягувалася, відсутні докази того, що до неї були застосовані заходи попередження або громадського впливу, що їй запропоновано змінити свою поведінку, та такі заходи виявилися безрезультатними і вона продовжувала порушувати правила співжиття. Створення позивачем іншої сімї не є підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Навпроти, позивач ОСОБА_2 виїхав зі свого будинку добровільно, він не скаржився на поведінку відповідача та неможливість проживання з нею в одному будинку, до правоохоронних органів не звертався, інших будь-яких заходів впливу до відповідача не застосовувалося.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Але наявність будь-яких перешкод у здійсненні права позивача як власника з боку відповідача не встановлено.
Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що обставини, які на думку позивача обґрунтовують позовні вимоги, не були встановлені та доведені позивачем в ході судового розгляду, не встановлено підстав для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити як необґрунтованого.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60,61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 386,387,391,405 ЦК України, ст.ст. 72,116 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-я особа: Куп'янський райвідділ ГУДМСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення із житлового приміщення відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення даного рішення. Якщо рішення було проголошено у відсутності особи, яка його оскаржує, воно може бути оскаржене у тому ж порядку і той же строк з дня отримання копії даного рішення.
Головуючий : Демченко І.М.