АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3590/15 Головуючий 1-ї інстанції - Срокіна І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Червонозаводського РВ у м. Харкові ГУДМС у Харківській області, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з матір'ю та зобов'язання зареєструвати дитину за місцем проживання матері, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Червонозаводського РВ у м. Харкові ГУДМС у Харківській області, третьої особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, уточнив вимоги при розгляді справи, в якому просила: 1.позбавити батьківських прав відповідача відносно їх малолітньої дочки - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.; 2. визначити місце проживання дитини разом з матір'ю; 3.зобов'язати Червонозаводський РВ у м. Харкові ГУДМС у Харківській області зареєструвати малолітню - ОСОБА_3,2011р.н. за адресою реєстрації місця проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 01.08.2009року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.03.2013року шлюб між ними було розірвано. Починаючи з квітня 2013року, вони проживають окремо, дитина залишалася проживати разом з нею. Батько дитини життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На даний час основні витрати на утримання доньки несе вона, оскільки має постійну роботу та дохід. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, вже декілька років не працює, вживає наркотичні речовини, у зв'язку з чим не менше ніж два рази знаходився на лікуванні у КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня». Позивач вважає, що в стані наркотичного сп'яніння відповідач може спричинити дитині як фізичну, так і моральну шкоду. Також зазначає, що на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.10.2013року з ОСОБА_2 на її користь були стягнуті аліменти на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 500,00грн. щомісячно, оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надавав. Станом на 20.11.2014року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 2 221,90грн. Відповідач ніколи не відвідував та зараз не відвідує дитячого садка, в якому дитина виховується з вересня 2013року, та жодного разу, з моменту припинення спільного проживання, він не поцікавився здоров'ям дитини. З моменту народження дочки і до цього часу виховання і догляд за дитиною здійснює лише вона, нею створені належні умови для проживання, т.я. дитина фактично проживає разом з нею в ізольованій однокімнатній квартирі, що належить їй на праві приватної власності. Вона намагається створити для дитини всі умови для її гармонійного розвитку. Між нею та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють її належному вихованню, повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Два роки поспіль, влітку у 2013-2014 роках вони їздили на море, регулярно відвідують розвиваючі та розважальні заходи. Відповідач не вживає жодних заходів для її фізичного, морального і духовного розвитку та розширення її кругозору. Позивач вважає, що всі ці перелічені обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на нього законом. До центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) Червонозаводського району м. Харкова нею подавалась заява про реєстрацію місця проживання дитини разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, але їй було відмовлено з посиланням на те, що відповідач не надав своєї згоди, наявність якої передбачена порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні. Дитина на даний час ніде не зареєстрована, в тому числі за адресою місця реєстрації відповідача - АДРЕСА_2.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просив не позбавляти його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3, а також зазначив проте, що аліменти на утримання дитини відраховуються з його пенсії, яку призначено йому як інваліду 3-ї групи.

Відповідач Червонозаводський РВ у м. Харкові ГУДМС у Харківській області про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про час і місце розгляду справи повідомлялось належним чином, його представником подано заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення просив врахувати інтереси дитини, надавши висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Прокуратур просив частково задовольнити заявлені вимоги, відмовивши у задоволенні вимог про зобов'язання Червонозаводського РВ у м. Харкові ГУДМС у Харківській області зареєструвати місце проживання малолітньої дитини за адресою реєстрації місця проживання матері: АДРЕСА_1, а в іншій частині вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення всіх заявлених вимог.

Проте повністю погодитися з таким висновком не можна. При цьому колегія суддів погоджується з доводами суду щодо відсутності законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3, 2011р.н., та у зобов'язанні Червонозаводський РВ у м. Харкові ГУДМС у Харківській області зареєструвати дитину за місцем проживання її матері. Але, що стосується визначення місця проживання малолітньої дитини за адресою реєстрації місця проживання її матері ОСОБА_1, то в цій частині суд допустив неповноту при з'ясуванні обставин справи та не об'єктивність при вирішенні цього спірного питання.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх доводів і заперечень,підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, ст.164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (ч.1 цієї статті).

Пленум Верховного Суду України в пп.15, 16 постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування своїми обов'язками.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009р. по 14.10.2013р., від якого мають малолітню дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо - за різними адресами. Їхня малолітня дочка залишалася проживати разом з матір'ю - позивачем ОСОБА_1

На підставі рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.10.2013року з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти в розмірі 500,00грн. щомісячно. Згідно довідки-розрахунку, виданого Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, заборгованість по виплаті аліментів у ОСОБА_2 станом на 01.11.2014року становить - 2 221,90грн. (а.с.13). Із цієї довідки також вбачається, що з травня 2014 року відповідач систематично сплачує аліменти на дочку, відрахування якої проводяться з його пенсії, т.я. він є інвалідом дитинства 3-ї групи (а.с.46).

Відповідач не заперечує того факту, що він неодноразово проходив лікування в умовах стаціонару від наркотичної залежності. Але, жодних доказів, в тому числі медичного висновку, у підтвердження того, що він є хронічним наркоманом, матеріали справи не містять.

Інші докази, які б свідчили, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, своєю поведінкою негативно впливає на виховання доньки, вдається до її експлуатації, чи засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини, також відсутні.

Із висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 12.02.2015року №111 вбачається, що вони вважають не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.59).

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд допустив явну неповноту.

За обліками Жовтневого РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., за адресою: АДРЕСА_2 (за місцем реєстрації батька) не зареєстрована (а.с.57).

Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З приводу місця проживання дитини позивач звернулася безпосередньо до суду.

Згідно положень ч.ч.4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положень ст.214 СК, ч.1 ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року №2342-ІV, органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районі в міст Києва та Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 19 грудня 2008 року №20, висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрації районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також, до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч.3 ст.253 ЦПК України.

До матеріалів справи приєднано висновок Управління у служб дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (разом з актом обстеження умов проживання позивача) відносно недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, в якому нічого не зазначено про визначення місця проживання малолітньої дитини, а оскільки такі вимоги заявлялись ОСОБА_1 разом з вимогами про позбавлення батьківських прав, тому суд вправі був витребувати додатковий висновок зазначеного органу - з приводу визначення місця проживання дитини, однак цього зроблено не було і в цій частині спір не вирішено.

Згідно висновку Управління у служб дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради №311 від 12.06.2015р., в інтересах дитини доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., разом з матір'ю ОСОБА_1

Рішення суду про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків є підставою для проведення такої реєстрації відповідними компетентними органами, а тому позовні вимоги про зобов'язання ці органи провести реєстрацію передчасні, оскільки відсутня відмова у їх проведенні.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно пп.1),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.1),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року змінити: у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір'ю скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., разом з матір'ю ОСОБА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -