№ 308/4776/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.06.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що оскільки 27 серпня 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарували їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, договір дарування був укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 від 27.08.2000 року за № 3314, а дарувальники з 2005 року припинили фактично проживати за цією адресою, вона вважає їх такими що втратили право користування зазначеною квартирою.

Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, від неї надійшла заява від 06.05.2015 про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Судом було винесено 26.06.2015 ухвалу про заочний розгляд справи.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування квартири від 27.08.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які мешкали за адресою: АДРЕСА_1, подарували ОСОБА_5 належну їм на праві спільної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Договір дарування був укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 27.08.2000 року за № 3314.

Зазначений договір 26.12.2000 року був зареєстрований у БТІ у встановленому на той час законом порядку за ОСОБА_1.

Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством ЖРЕР - 5 від 07.04.2015 № 849, у даній квартирі зареєстровано місце проживання: ОСОБА_1 та з нею її чоловіка ОСОБА_1, дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишній власник квартири ОСОБА_2.

Відповідно до письмових пояснень сусідів ОСОБА_8, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2 вже протягом декількох років не проживає за місцем реєстрації.

За актом від 20.04.2015, складеним КП ЖРЕР 5, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 в даній квартирі не проживає з 2005 року.

Позивачем також надана суду копія паспорту відповідача, з якого вбачається, що ОСОБА_10

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Враховуючи вищевикладене, та те що право власності відповідача на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було припинене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224 - 233 ЦПК України, ст. ст. 391, 346 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що втратила право користування квартирою № 110 у будинку № 27 по вулиці Минайській у місті Ужгороді.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, витрати із сплати судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_12