АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8962/2015 Головуючий у першій інстанції - Батрин О.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача МасловоїВ.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Національного банку України в особі Правління Національного банку України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Національного банку України в особі Правління Національного банку України про відшкодування шкоди.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що постановою Правління НБУ № 357 від 23.08.2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», яка була скасована постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/2238/13-а від 14.08.2014 та яка набрала законної сили 21.10.2014, чим завдано позивачу шкоди.

Завдана шкода полягає в тому, що Червонозаводським районним судом м. Харкова у справі № 2035/6112/2012 стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» на користь позивача вклад та проценти у розмірі 383 261 грн. 92 коп. та видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання. Оскільки Правлінням НБУ винесено постанову №357 від 23.08.2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», що унеможливлювала виконання рішення суду, то державним виконавцем виконавчий лист був направлений до НБУ. Після скасування постанови № 357 від 23.08.2012 виконавчий лист до Київського ВДВС ХМУЮ не надходив. У зв'язку з цим, позивач втратила своє майно, яке мала отримати за рішенням суду у вигляді коштів та відсотків. Враховуючи наведене позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути шкоду, завдану протиправною постановою Правління НБУ № 357 від 23.08.2012 року, внаслідок якої було втрачено її майно, а саме: майнову шкоду у розмірі 663 479 грн. 37 коп., що складається з 383 261 грн. 92 коп. суми неповернутого вкладу; 75 891 грн. 37 коп. інфляційних втрат; 204 326 грн. 08 коп. упущеної вигоди у вигляді процентів за депозитним вкладом та 78 400 грн. моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях з приводу протиправної постанови Правління НБУ та втрати майна.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що судом при ухваленні рішення було застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, не було повно та всебічно з'ясовано обставини даної справи, а саме рішення ухвалено на припущеннях судді.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши і дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що завдяки діям НБУ вона втратила своє майно, яке мала отримати за рішенням суду у вигляді коштів та відсотків, є безпідставними, так як позивачем не використані всі передбачені чинним законодавством можливості щодо продовження стягнення коштів з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» за виконавчим листом. Крім того, суд дійшов висновку про те, що прийняттям постанови Правління НБУ № 357 від 23.08.2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» позивачу шкоди не завдано та відсутній причинний зв'язок між вказаною постановою, яка визнана судом протиправною та, на думку позивача, завданою шкодою.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що Червонозаводським районним судом м. Харкова у справі № 2035/6112/2012 стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» на користь позивача ОСОБА_4 вклад та проценти у розмірі 383 261,92 грн. та видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Разом з тим, під час здійснення примусового виконання виконавчого листа № 2035/6112/2012, виданого 29.10.2013 Постановою Правління НБУ № 357 від 23.08.2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» з 28.08.2012 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис».

У зв'язку з цим, постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 24.12.2013 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/2238/13-а від 14.08.2014, яка набрала законної сили 21.10.2014, Постанова Правління НБУ № 357 від 23.08.2012 визнана протиправною та скасована.

Згідно з даними листа начальника Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18.03.2015 виконавчий лист № 2035/6112/2012, виданий 29.10.2013 відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» був направлений ліквідатору боржника - ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» і його не було повернуто ліквідатором до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції після скасування процедури ліквідації ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис».

Судом першої інстанції також встановлено, що ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», з яким позивач перебувала у договірних відносинах з приводу банківського вкладу, на даний час змінило своє найменування на ПАТ «АКБ «Базис»

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2014 у справі № 640/22973/14-к в нежилому приміщенні за адресою: м. Харків, пров. Мар'яненка, 4, літ. А-4, де знаходився ліквідатор ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис»слідчими прокуратури м Харкова 23.12.2014 було проведено обшук, під час котрого були вилучені всі документи, що стосуються діяльності ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис».

5 січня 2015 року за інформацією ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» відбулося заволодіння будівлею банку невідомими особами та недопущено ліквідатора та членів ліквідаційної комісії на територію банку.

Вказані обставини не дають можливості ліквідатору ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», який призначений НБУ, повернути виконавчий лист про стягнення коштів на користь позивача самій ОСОБА_4 чи державному виконавцю для примусового виконання виконавчого листа.

Листом Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18.03.2015 було повідомлено ОСОБА_4 про відсутність виконавчого листа на виконанні у Київського ВДВС ХМУЮ.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі наголошувала на тому, що збитки у неї виникли у зв'язку із неповерненням саме ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» коштів, розміщених на її депозитному рахунку в банку, а тому враховуючи те, що у позивача не виникло жодних правовідносин з НБУ, вимоги позивача до НБУ про відшкодування збитків є безпідставними.

При цьому, слід зазначити, що в суді апеляційної інстанції представник позивача повідомив, що ПАТ «АКБ «Базис» було виплачено позивачу суму вкладу та відсотків, а тому в цій частині він апеляційну скаргу не підтримує, однак наполягав на стягненні саме з НБУ збитків і моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридична особа, з якою позивач уклала договір банківського вкладу, продовжує функціонувати, змінивши лише своє найменування на Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис».

Відповідно до законодавства України зміна найменування товариства не є підставою для припинення його зобов'язань перед кредиторами.

Таким чином позивачем не здійснювалось жодних дій, які би були направлені на примусове виконання виконавчого листа № 2035/6112/2012, виданого 29.10.2013 (звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у зв'язку з його втратою (ст. 378 ЦПК України), заміни сторони у виконавчому провадженні з ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис» на ПАТ «АКБ «Базис» (ст. 378 ЦПК України), звернення до слідчих прокуратури м Харкова чи слідчого судді із заявою про повернення тимчасово вилученого майна - виконавчого листа (ст. 169 КПК України).

Тому твердження позивача про позбавлення її Національним банком права власності на вклад, розміщений в банку не відповідає дійсності, адже постанова Правління Національного банку України від 23.08.2012 № 357 про ліквідацію Банку не позбавляла вкладників та кредиторів останнього права власності на їхні кошти, розміщені в банку. Зобов'язання банку перед його кредиторами не є припиненими.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про стягнення з Національного банку України матеріальної та моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173ЦК необхідно довести такі факти:

а) незаконність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди, під котрою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Тобто реальна шкода та упущена вигода.

в) причинний зв'язок між незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Лише за наявності всіх вказаних умов наступає відповідальність за ст. 1173 ЦК України. Відсутність будь-якої із цих умов є підставою для звільнення органу державної влади від відповідальності.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювана шкоди.

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13).

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у своїх постановах під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі іншою особою, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п. 2 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та п. З постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Виходячи зі змісту Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з визначенням її розміру та викладом міркувань з яких він виходив, визначаючи розмір шкоди (з наданням відповідного розрахунку), та якими доказами це підтверджується.

Отже, обов'язковими умовами відшкодування шкоди позивачу є розрахунок цієї шкоди, причино-наслідковий зв'язок між діями Національного банку України та шкодою, завданою неповерненням банком позивачу банківського вкладу тощо.

Підсумовуючи викладене вище слід зазначити, що за обставин даної справи і наявними в ній доказами, а також з огляду на вимоги Закону, у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для задоволення вимог про стягнення з НБУ збитків (упущеної вигоди) та майнової шкоди.

Разом з тим, з матеріалів справи неможливо встановити підстави визначення позивачем розміру шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між втратами, моральними стражданнями позивача, спричиненими йому неповерненням банком банківського вкладу, та діями Національного банку України.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди з вини Правління НБУ та відповідно відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та постановою Правління НБУ№ 357 від 23.08.2012, яку визнано судом протиправною, то суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відмову у задоволенні моральної шкоди.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді