АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/4233/14-ц Номер провадження 22-ц/786/876/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 в її інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № PLRMGK, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 61941,39 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1 В даний час за адресою: АДРЕСА_1 не проживають, однак залишаються зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 07.04.2014 року становить 144958,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2014 року еквівалентно 1688904,44 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач, згідно останніх уточнених позовних вимог, просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором № PLRMGK від 22.04.2008 року в розмірі 144958,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2014 року еквівалентно 1688904,44 грн., звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку та виселити з буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 січня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішеня, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що 22.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № PLRMGK, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 61941,39 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2028 року.

Пунктом 8.1 кредитного договору визначено, що періодом сплати кредиту вважається період з 15 по 22 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 625,88 доларів США згідно графіку погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Пунктом 2.3.7 кредитного договору передбачено, що банк має право стягнути кредит до настання дати повернення кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов передбачених п. 2.3.3

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 24.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до п.33.3 якого, ОСОБА_2 передала в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1, належний ії на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаренцевою І.А. Земельна ділянка у власність іпотекодавця не передавалась.

З поквартирної карти форми Б по жилому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: власник ОСОБА_2, батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, брат ОСОБА_6та син ОСОБА_3 Вказане також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Полтавській області від 25.05.2014 року та 23.10.2014 року.

З матеріалів справи слідує, що кредит, який отримала ОСОБА_2 згідно кредитного договору № PLRMGK від 22.04.2008 року у ПАТ КБ «Приватбанк» є споживчим, оскільки надавався для придбання нерухомості - будинку АДРЕСА_1.

Кошти за вказаним кредитним договором надавались в іноземній валюті.

Крім того, предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 використовується як місце постійного проживання позичальника та членів її сім'ї.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, передбачених кредитним договором утворилась заборгованість перед банком станом на 07.04.2014 року 144 958, 28 доларів США, в тому числі: - 49121, 44 доларів США заборгованість за кредитом; - 32945, 56 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2015, 67 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 53 952, 40 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязаннь за вказаним вище кредитним договором, а також штрафи відповідно до кредитного договору: 21,46 доларів США штраф (фіксована частина), та 6901,75 доларів США штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стянуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

З врахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_2умови кредитного договору не виконуються, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечувалось виконання кредитних зобов'язань, зокрема, на будинок АДРЕСА_1,, загальною площею 91,3 кв.м, житловою площею 55,4 кв.м, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, колегія суддів, ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог щодо зверненян стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ст. 217 ЦПК України вважає за необхідне зупинити його виконання на час дії Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У частині 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення - шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених частиною 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частиною 3 статті 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог статті 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Враховуючи, що банком не було наведено обгрунтованих, передбачених законом підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, не було дотримано визначену законодавством процедуру проведення звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб шляхом направлення відповідних письмових вимог, на час ухвалення рішення банком не було надано доказів щодо письмового повідомлення відповідачів про необхідність виселення та отримання ними такої вимоги банку, колегія суддів приходить до переконання про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації та виселення відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Тому, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1827 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 913, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Також з відповідачів підлягають стягненню на користь банку витрати, пов'язані з викликом їх у судове засідання через засоби масової інформації по 43,20 грн. з кожного.

З наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 217, 303, 307, п. 3, ч.1 ст. 309, 316 ЦПК України, України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2015 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLRMGK від 22.04.2008 року в розмірі 144 958,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2014 року еквівалентно 1688904,44 грн., звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

У іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 1827 грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 913, 50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, а всього 2740, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 витрати на виклик відповідачів в судове засідання через засоби масової інформації по 43, 50 грн. з кожного на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на іпотечне майно на час дії Закону України«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко