П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого Романюка Я.М.,
Суддів:Григор'євої Л.І.,Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,
Гуменюка В.І.,Сеніна Ю.Л.,
Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_9 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи : ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_9 звернувся до суду з указаним позовом. Позивач зазначив, що 17 травня 2007 року згідно постанови Верховної Ради України № 1035-V його обрано на посаду судді апеляційного суду Житомирської області безстроково. Наказом голови апеляційного суду Житомирської області від 9 липня 2007 року № 90-к його зараховано до складу апеляційного суду Житомирської області з 10 липня 2007 року. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 9 серпня 2007 року № 593 його взято на квартирний облік у виконавчому комітеті Житомирської міської ради та включено в окремий список позачергового надання житлової площі за № 585. Вважав, що відповідач не виконав вимоги Закону України «Про статус суддів», Житлового кодексу Української РСР, Порядку забезпечення житлом суддів Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів та не забезпечив його житлом у встановленому порядку.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано виконавчий комітет Житомирської міської ради надати ОСОБА_9 благоустроєне житло у вигляді окремої квартири у м. Житомирі у межах норми житлової площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, та видати ордер на заселення жилої площі.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 2 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_9 задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, а рішення першої інстанції залишено в силі.

У заяві про перегляд Верховним Судом України судового рішення суду касаційної інстанції ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 просять скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення апеляційного суду Хмельницької області від 2 вересня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 46 Житлового кодексу Української РСР, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у заяві доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту ст. 360-4 ЦПК України Верховний Суд України скасовує судове рішення у справі, яка переглядається з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, якщо установить, що воно є незаконним.

Судами встановлено, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 17 травня 2007 року ОСОБА_9 обрано безстроково суддею апеляційного суду Житомирської області та наказом голови апеляційного суду Житомирської області за № 90-к від 9 липня 2007 року його зараховано до складу апеляційного суду з 10 липня 2007 року.

У зв'язку з призначенням на дану посаду останній переїхав проживати із м. Малин Житомирської області до м. Житомира.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 413 від 17 серпня 2007 року позивач взятий на облік на покращення житлових умов, де перебуває з 9 серпня 2007 року на квартирному обліку в списку позачергового одержання житла за № 585, в складі сім'ї - одна особа.

У контрольних списках працівників апеляційного суду Житомирської області, які перебувають на обліку на покращення житлових умов у виконавчому комітеті Житомирської міської ради, позивач перебуває на черзі під № 6, після суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що чинним законодавством не встановлено строк, у який особи, обрані на виборну посаду, коли це пов'язано з переїздом в іншу місцевість, повинні бути забезпечені житлом переважно перед іншими громадянами, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень на підставі статті 46 Житлового кодексу Української РСР.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції керувався вимогами частини сьомої статті 44 Закону України «Про статус суддів», якою встановлено що не пізніш як через шість місяців після обрання, зокрема суддя апеляційного суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом за місцезнаходженням суду. У зв'язку із призначенням ОСОБА_9 на посаду судді в іншу місцевість він має право на отримання житла позачергово й обов'язок забезпечити його житлом покладено на відповідача. Оскільки виконавчий комітет Житомирської міської ради не надав позивачу житло, суд зобов'язав виконавчий комітет Житомирської міської ради позачергово забезпечити ОСОБА_9 жилим приміщенням.

Однак з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до статті 43 Житлового кодексу Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Статтею 46 Житлового кодексу Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою.

Частиною першою статті 46 Житлового кодексу Української PCP передбачено надання жилого приміщення поза чергою інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Згідно з частиною другою ст. 46 Житлового кодексу Української РСР поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.

Такий випадок передбачено у частині сьомої статті 44 Закону України «Про статус суддів», якою встановлено що не пізніш як через шість місяців після обрання, зокрема суддя апеляційного суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується благоустроєним житлом за місцезнаходженням суду.

Зобов'язуючи виконавчий комітет Житомирської міської ради забезпечити ОСОБА_9 благоустроєним жилим приміщенням у позачерговому порядку судами не було взято до уваги, що частиною першою статті 46 Житлового кодексу Української РСР передбачено строк для надання поза чергою жилого приміщення виключно для таких категорій громадян: по-перше, інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку особам протягом 2 років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення; по-друге, інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року.

Для осіб, обраних на виборну посаду, коли це пов'язано з переїздом в іншу місцевість, чинним законодавством не встановлено строк, у який вони повинні бути забезпечені житлом переважно перед іншими громадянами з таким самим статусом, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Судом також встановлено, що позивач перебуває у списку на позачергове одержання жилого приміщення за № 585 (а.с. 9).

Отже, оскільки ст. 46 Житлового кодексу Української РСР не встановлено строк та переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків для суддів, призначених на роботу в іншу місцевість, то ОСОБА_9 повинен бути забезпечений житлом в порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла раніше нього, що відповідатиме положенням статті 43 Житлового кодексу Української РСР.

За таких обставин суди дійшли помилкового висновку про необхідність зобов'язання відповідача забезпечити позивача благоустроєним житлом у позачерговому порядку з переважним правом на одержання жилого приміщення перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

До такого ж висновку у своїх рішеннях від 4 липня 2014 року, 19 березня 2014 року та 15 жовтня 2012 року дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на які як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 46 Житлового кодексу Української РСР посилаються у своїй заяві ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Отже, у справі, яка переглядається, суд касаційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому рішення суду першої інстанції та ухвала касаційного суду підлягають скасуванню, а рішення суду апеляційної інстанції - залишенню в силі.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 360-3, підпунктом «б» пункту 2 частини другої статті 360-4 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року скасувати, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 2 вересня 2014 року - залишити в силі.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Головуючий Я.М. Романюк
Судді Л.І. Григор'єва Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук