Номер провадження: 22-ц/785/3711/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Доценко Л.І.,

суддів Заїкіна А.П., Кварталової А.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

06.10.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який уточнила та остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом 1523/1997/2012 у розмірі 47 004 гривні та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом 2-1748/2005 у розмірі 318 463 гривні 94 копійки, що загалом складає 365 467 гривень 94 копійки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 18.11.2005 року ОСОБА_3 повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше встановленого мінімуму щомісячно, починаючи з 31.10.2005 року до 28 грудня 2017 року включно, а починаючи з 29.12.2017 року стягувати аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше встановленого мінімуму щомісячно, до 22.12.2020 року.

Крім цього, на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 27.03.2013 року ОСОБА_3 повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 18.10.2012 року до 28.12.2017 року, тобто до досягнення повноліття ОСОБА_4, потім - на утримання сина ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, до 22.12.2020 року, тобто до досягнення повноліття ОСОБА_5

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначає, що згідно розрахунку заборгованості від 28.01.2015 року, виданого відділом ДВС Ренійського районного управління юстиції заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 18.10.2012 року становить суму в розмірі 32283 гривень 77 копійок. Вважає, що у вказаний період сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 318 463 гривень 94 копійок. Також, державним виконавцем відділу ДВС Ренійського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого документу №1523/1997/2012, виданого 11.04.2013 року Ренійським районним судом було проведено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого станом на 01.11.2014 року заборгованість по сплаті аліментів складає 27731 гривню 98 копійок. За період з 18.10.2013 року по 01.02.2015 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити складає 47004 гривні. Таким чином, позивач вважає, що у звязку із виниклою заборгованістю по аліментах, вона має право на стягнення з відповідача ОСОБА_3 неустойки за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом 1523/1997/2012 у розмірі 47004 гривні та неустойки за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом 2-1748/2005 у розмірі 318463 гривні 94 копійки.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, але зазначив щодо необхідності прийняти до уваги матеріальний стан відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв'язку з фінансовими труднощами через відсутність постійного заробітку, просив суд зменшити неустойку з урахуванням матеріального стану.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 20 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ст.196 ч.2 СК України розмір неустойки повинен бути зменьшений до 20000 грн., оскільки відповідач не має постійної роботи, працює за наймом, має мінливі заробітки та допомагає матері, яка знаходиться на пенсії.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну пророду спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15 травня 2006 р. N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 18.11.2005 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь позивача ОСОБА_2, на утримання їх неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше встановленого мінімуму щомісячно, починаючи з 31.10.2005 року до 28 грудня 2017 року включно, а починаючи з 29.12.2017 року стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше встановленого мінімуму щомісячно, до 22.12.2020 року.

Вироком Ренійського районного суду Одеської області від 07.04.2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 164 КК України, за кваліфікуючими ознаками злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), та призначено покарання у виді 80 часів громадських робіт.

27.03.2013року рішенням Ренійського районного суду Одеської області з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь позивача ОСОБА_2, на утримання дітей: доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 18.10.2012 року до 28.12.2017 року, тобто до досягнення повноліття ОСОБА_4, потім- на утримання сина ОСОБА_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, до 22.12.2020 року, тобто до досягнення повноліття ОСОБА_5.

Згідно розрахунку заборгованості від 28.01.2015року, виданого відділом ДВС Ренійського районного управління юстиції заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 18.10.2012 року становить суму в розмірі 32283 гривні 77 копійок.

Також, державним виконавцем відділу ДВС Ренійського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого документу № 1523/1997/2012, виданого 11.04.2013 року Ренійським районним судом було проведено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого станом на 01.11.2014 року заборгованість по сплаті аліментів складає 27731 гривню 98 копійок.

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено факт заборгованості відповідача за аліментами, наявність його вини у її виникненні , наявність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки аліментів за виконавчим листом 1523/1997/2012 у розмірі 47004 гривні та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом 2-1748/2005 у розмірі 318463 гривні 94 копійки.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за № 3, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що матеріальний стан відповідача не дає можливості сплатити неустойку в заявленому розмірі, оскільки ОСОБА_3 немає постійного заробітку, протягом тривалого часу працює за наймом і має мінливі заробітки, а також допомагає матеріально своїй матері ОСОБА_8, яка знаходиться на пенсії.

Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні та у відповідності до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано стягнув неустойку в розмірі 20000грн.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не зробив розрахунки пені, яка підлягає стягненню спростовуються висновками суду першої інстанції з яких вбачається, що суд погодився з розрахунками наданими позивачем на а.с.92-100, однак відповідно до вимог ч.2 ст.196 СК України зменьшив суму неустойки ( пені).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд необгрунтовано зменьшив неустойку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог ч.2 ст.196 СК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_9