У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської національної академії зв'язку імені О.С. Попова, третя особа - ректор Одеської національної академії зв'язку імені О.С. Попова Воробієнко Петро Петрович, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, у якому після неодноразових уточнень просила поновити її на посаді доцента кафедри фізичного виховання Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова за основним місцем роботи та на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 травня 2014 року до 14 листопада 2014 року в розмірі 30 180,08 грн, неотриману допомогу на оздоровлення як виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам у розмірі 3 834 грн, матеріальну шкоду, пов'язану з лікуванням, у розмірі 375,89 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 735 грн та моральну шкоду, яку оцінила у 40 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з 15 серпня 2010 року вона працювала в Одеській національній академії зв'язку ім. О.С. Попова страшим викладачем кафедри фізичного виховання за основним місцем роботи, та з 01 вересня 2013 року за сумісництвом старшим викладачем кафедри фізичного вихованні цього ж навчального закладу. 30 квітня 2014 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул з 26 жовтня 2013 року до 01 листопада 2014 року без поважних причин.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки з 03 до 30 квітня 2014 року вона знаходилась на лікарняному, а на момент видачі наказу про звільнення сплив шестимісячний термін, протягом якого можливе притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Також зазначала, що була відсутня на роботі з 26 жовтня 2013 року до 01 листопада 2013 року з дозволу завідуючого кафедри фізичного виховання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на роботі доцентом кафедри фізичного виховання Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова за основним місцем роботи і на 0,5 ставки на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання - за сумісництвом з 30 квітня 2014 року. Стягнуто з Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2014 року до 22 квітня 2014 року у розмірі 38 261,52 грн, моральну шкоду у розмірі 500 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 735 грн та судовий збір у розмірі 422 грн. У задоволені решти вимог відмовлено та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плата за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконними накази ректора Одеської національної академії зв'язку імені О.С. Попова від 14 квітня 2014 року № 01-06-82, від 05 травня 2015 року № 01-06-96, від 15 вересня 2014 року № 01-06-225. Ухвалено вважати ОСОБА_4 звільненою з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту: з 30 червня 2014 року - з посади доцента кафедри фізичного виховання за основним місцем роботи, з 01 липня 2014 року - з посади 0,5 ставки старшого викладача кафедри фізичного виховання. Стягнуто з Одеської національної академії зв'язку ім. О.С. Попова на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 8 429,94 грн, на відшкодування моральної шкоди 500 грн, витрати на правову допомогу 3 735 грн, всього 12 664,94 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши його пунктом: «Стягнути з ректора Одеської національної академії зв'язку ім. О.С.Попова завдані його незаконними діями у вигляді незаконного звільнення працівника установи, яку він очолює матеріальні збитки у сумі, що буде визначена судом».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та поновлюючи її на займаній раніше посаді, суд першої інстанції виходив із доведеності порушення трудових прав останньої, наявності вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням.

Апеляційний суд, погодившись з висновками місцевого суду про незаконність звільнення позивачки із займаної посади з підстав п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, змінив формулювання причин і дати звільнення останньої, визнав накази про її звільнення незаконними та вважав позивачку звільненою з підстав, передбачених п.2 ч. І ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою строкового трудового договору і автоматичне його припинення у зв'язку зі зміною займаної посади діючим законодавством не передбачено.

Зміна апеляційним судом формулювання причин та дати звільнення ОСОБА_4 не є виходом за межі позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє і доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права, зокрема приєднання копій документів, незавірених нотаріусом, розгляд справи після 18 год. 00 хв. та інше, оскільки вони не є такими, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи, вимог ст. ст. 235, 23 КЗпП України обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Доводи скарги та матеріали витребуваної справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

С.П. Штелик