Справа № 2-820/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Чудновської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, УЖКГ Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла», третя особа - орган опіки та піклування Малиновської райадміністрації Одеської міської ради про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування майном, в якому вказував, що йому та відповідачам у справі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради 10.04.2006р. на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 47,4 кв.м. У червні 2008 року він повернувся із закордонного відрядження, однак не зміг зайти у квартиру, оскільки відповідачі без його відома та згоди поміняли замки у дверях, чинять йому перешкоди в проживанні та користуванні спірним приміщенням, не бажають добровільно виділити йому кімнату. Посилаючись на вказане, позивач просив вселити його у квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування вказаною квартирою, визнавши за ним право користування кімнатою площею 11,4 кв.м., за відповідачами визнати право користування кімнатою 14,7 кв.м., підсобні приміщенні кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити у загальному користуванні а також просив зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні кімнатою площею 11,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2.

Представник ОСОБА_2 позов, пред»явлений до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не визнав, вказавши, що позивач, не бувши членом сім»ї відповідачів, включив себе в число осіб, які приватизували спірну квартиру, а тому розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності повинно бути визнане в частині включення позивача до числа власників недійсним.

08.04.2009р. відповідачі звернулися із зустрічною заявою до ОСОБА_1, органу приватизації Управління УЖКГ Одеської міської ради, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло органу приватизації УЖКГ Одеської міської ради частково недійсним та виключити ОСОБА_1 з числа осіб, яким передана квартира АДРЕСА_3 в приватну власність а також зобов»язати орган приватизації Управління УЖКГ Одеської міської ради внести зміни до свідоцтва про право власності на житло, вказавши співвласниками квартири АДРЕСА_4 в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 квітня 2009р. обидва позови об»єднані в одне провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси до участі у справі в якості співвідповідача залучено КП «Міське агентство по приватизації житла».

Позивач ОСОБА_1 позов, пред»явлений до нього, не визнав.

Представник УЖКГ Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла» та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 1996 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 26.08.2008р. на підставі рішення суду про розірвання шлюбу м.Бендери від 06.02.199р. , актовий запис №223.

13.05.1996р. на ім.»я ОСОБА_2 на склад сім»ї одна людина ОСОБА_3. було видано обмінний ордер на житлове приміщення №312 а саме квартиру АДРЕСА_5.

Як вбачається з пояснень позивача та не заперечується представником ОСОБА_2, ОСОБА_2 отримала ордер на зазначену квартиру у зв»язку з обміном квартири в м.Бендери, де позивач проходив військову службу, на м.Одесу.

Позивач ОСОБА_1 переїхав до відповідачки з м.Бендери в 2001р., був прописаний в даній квартирі з 26.11.2001р. в якості чоловіка зі згоди ОСОБА_2, що сторонами не заперечується.

На підставі заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 було видано розпорядження органу приватизаціі від 10 квітня 2006 року про передачу у спільну часткову власність двокімнатної квартири №67 загальною площею 47,4 кв.м. будинку №15 по вул..Центральний аеропорт в м.Одесі. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради 10 квітня 2006 року, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира №67 загальною площею 47,4 кв.м. будинку №15 по вул..Центральний аеропорт в м.Одесі.

В червні 2008р., повернувшись додому із закордонного відрядження, позивач не зміг зайти до спірної квартири у зв»язку з тим, що відповідачі без його згоди та відома поміняли замки у дверях і не пустили його у помешкання. З цього приводу позивач був змушений звернутися до дільничного інспектора Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України із заявою про вселення у спірну квартиру. Вказане підтверджується матеріалами Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що надійшла на запит суду, з яких вбачається, що 06.09.2008р. до старшого дільничного Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області дійсно звернувся ОСОБА_1 із заявою про те, що відповідачка ОСОБА_2 не пускає його додому, поміняла дверні замки. Із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведена профілактична бесіда та відібрані пояснення, які є в матеріалах справи.

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, вона дійсно міняла замок у вхідних дверях, оскільки він був зламаний, однак нових ключів вона позивачу не давала, оскільки він проживав у іншої жінки і не просив їх у неї.

На підставі ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказане свідчить про те, що відповідачі, не даючи ключі від нового замку позивачу, перешкоджають у користуванні позивачем своєю частковою власністю і він змушений винаймати інше житло.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім»ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї.

Посилання представника відповідачки ОСОБА_2 на той факт, що ОСОБА_1 включив своє прізвище до числа осіб, які приватизують квартиру, без згоди та відома ОСОБА_2, спростовуються матеріалами справи та поясненнями відповідачки ОСОБА_2, яка підтвердила, що знала та бачила, підписуючи заяву на приватизацію, що позивач вказаний в цій заяві проти чого вона не заперечувала і, крім того, як вбачається з довідки про склад сім»ї та прописку, яка була надана КП «Міське агентство по приватизації житла», ОСОБА_1 вказаний в ній як чоловік ОСОБА_2 Крім того, як зазначала відповідачка, приватизацією квартири займався саме ОСОБА_1, який мав доступ до спірної квартири, оскільки був в ній прописаний та проживав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2001р. зареєстрований у вказаній квартирі, проживав в ній до червня 2008р., тобто мав право на включення себе до числа осіб, що бажають приватизувати житло.

Також не заслуговує на увагу посилання представника відповідачки ОСОБА_2 про те, що позивач періодично не проживав в спірній квартирі до її приватизації, оскільки позовних вимог про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житлом а саме квартирою №67 по вул..Центральний аеропорт,15 в м.Одесі та скасування його реєстрації за зазначеною адресою відповідачкою не було заявлено, що не заперечувалося відповідачкою ОСОБА_2 та її представником. Крім того, позивач ОСОБА_1 працював моряком, ходив в рейси за період з 2003р. по 2008р. тривалістю по 10 місяців, останній раз він працював на теплоході « SOCOL 6» з 23 вересня 2007р. по 30.05.2008р. та знаходився за межами України, що підтверджується довідкою, яка є в матеріалах справи.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що сторони не проживають разом з кінця 2006р., тобто після приватизації квартири.

Згідно до ст.ст.150, 155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством СРСР і Української РСР.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Суд, вивчивши технічний паспорт квартири АДРЕСА_3, встановив, що квартира має дві окремі кімнати площею 14,7 кв.м. та 11,4 кв.м., тому керуючись принципом розумності та справедливості, а також відсутність інших варіантів встановлення порядку користування квартирою , виділяє в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,4 кв.м., у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату площею 14,7 кв.м., підсобні приміщення а саме коридор, туалет, ванну кімнату, кухню залишає у загальному користуванні.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, УЖКГ Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла», третя особа - орган опіки та піклування Малиновської райадміністрації Одеської міської ради про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними як необґрунтованого та про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування майном.

Керуючись ст.ст.150, 155 Житлового Кодексу України, ст.ст.319, 358, 386, 391 Цивільного Кодексу України, ст.ст.10-11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення та встановлення порядку користування майном задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_6.

Встановити порядок користування квартирою №67 будинку №15 по вул..Центральний Аеропорт в м.Одесі визнавши за ОСОБА_1 право користування кімнатою площею 11,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_6, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право користування кімнатою площею 14,7 кв.м. у квартирі АДРЕСА_6, підсобні приміщення квартири а саме коридор, туалет, ванну кімнату, кухню залишити в загальному користуванні.

Зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні кімнатою площею 11,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_6 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, УЖКГ Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла», третя особа - орган опіки та піклування Малиновської райадміністрації Одеської міської ради про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН