Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/799/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Охременко В. А.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.06.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

із секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на будинок, за апеляційною скаргою Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на будинок АДРЕСА_3

В обґрунтування позову зазначали, що з 01.09.1988 року почали працювати в м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Оскільки у них не було власного житла, керівник Новоукраїнської теплової дільниці запропонував проживати в АДРЕСА_1 що знаходився поруч з котельнею.

Як їм було відомо вказаний будинок повинен був бути знесений в зв"язку з будівництвом котельні, проте після побудови котельні було вирішено залишити будинок для побутових потреб. Спочатку там розмістили кімнати для відпочинку працівників котельні, а потім вселили туди позивачів.

Дозвіл на вселення у спірний будинок позивачі отримали від кервництва котельні в усній формі. Користуватись будинком для власного проживання позивачі почали з 1988 року, там у них народився син.

За цей час ними проводився ремонт будинку та все необхідне для догляду за цим нерухомим майном.

Вважаючи, що добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти спірним будинком протягом десяти років, а тому відповідно до ст. 344 ЦК України набули право власності на це нерухоме майно, позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_3

В лютому 2015 року Новоукраїнська міська рада подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначено, що судом не було з'ясовано усі фактичні обставини справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Суд не перевірив повноважень особи, яка подала позов в інтересах позивачів, не звернув увагу, що позовна заява не містила ціни позову, і не залишив її без руху. Під час розгляду справи суд допустив порушення норм процесуального права, розглянув справу за відсутності позивачів, які не були належним чином повідомлені, в інтересах особи, яка не зверталася до суду. Позивачами не було надано суду жодного доказу на підтвердження проведення у спірному будинку ремонту за їх кошти.

Крім того, суд не перевірив наявності за адресою: АДРЕСА_3 м. Новоукраїнка, будь-якого домоволодіння, та не встановив наявності доказів володіння позивачами об'єктом нерухомості з конкретними та необхідними технічними показниками, та їх проживання у вказаному будинку. Спірний будинок відноситься до категорії нежитлових, суд в порушення норм ЖК України без відповідних висновків компетентних органів перевів нежитлове приміщення у житлове.

Рішенням виконкому Новоукраїнської міської ради №139 від 30.07.1998 року ОСОБА_2 та членам його сім?ї було надано службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та вирішено надати ордер на дану квартиру. Дане рішення було реалізовано, що підтверджується відміткою в паспорті позивача про місце реєстрації за вказаною адресою з 2003 року по 2005 рік.

Позивачам достеменно було відомо, що будинок по АДРЕСА_3 відноситься до котельні, належної на праві власності юридичній особі. Таким чином добросовісність набуття позивачами права власності на спірний будинок не доведена. За таких підстав відповідач вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників Новоукраїнської міської ради, які підтримали свою апеляційну скаргу, позивачів та їх представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 кодексу).

Набуття права власності за давністю добросовісного володіння унормовано приписами статті 344 Цивільного кодексу Украйни, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Наведена норма визначає ознаки володіння, необхідні для набуття права власності на майно за набувальною давністю, а саме володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав, що володіє чужою річчю. Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Разом з тим, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов'язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років).

Судом установлено, що позивачі є добросовісними володільцями спірного майна, які вважали себе його власниками, отриманого на підставі дозволу керівництва користувача цього будинку - Новоукраїнської теплової дільниці, який не складався міськрадою, що виключало титульне володіння чужим майном. Позивачі відкрито користувалися спірним приміщенням, і це було очевидним для всіх третіх осіб, обслуговували, несли витрати на утримання цього майна, тобто здійснювали правомочності власника відносно нього. Упродовж установленого законом строку безперервно (з 1988 р.) володіли приміщенням, виходячи з чого суд дійшов висновку про доведеність наявності правових підстав для задоволення позову.

На підставі ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Відтак, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю, крім безперервного володіння упродовж 10 років нерухомим майном, є встановлення обставин добросовісного заволодіння таким майном у розумінні приписів ч. 1 ст. 388 ЦК України, тобто коли особа не знала і не могла знати, що вона заволоділа чужим майном, тим більше, не знала, хто є його власником.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01.01.2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості і доведеності позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову.

Позивачами в обґрунтування позовних вимог суду надано копію трудової книжки ОСОБА_2 та копію довідки від 05.07.2011 року за №1096/15, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області (а.с.10, 12).

Відповідно до копії довідки від 05.07.2011 року за №1096/15, виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області, депутатом міської ради - Петренко Н.В. встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 знаходиться будівля у якій з 1989 року проживає ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_3, у даній будівлі сім'я не прописана (а.с.12).

За інформацією ГУДМС України в Кіровоградській області позивачі зареєстровані з 06.07.2005 року за адресою: АДРЕСА_4

Доводи відповідача про те, що їм не було відомо про розгляд даної справи спростовуються наявним в матеріалах справи листом за вих. №1624/15 від 28.09.2011 року, згідно якого Новоукраїнська міська рада по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок, що розташований по АДРЕСА_3 в м. Новоукраїнка заперечень не має, а також інтересів по даній справі не має, просить дану справу розглядати без присутності представника виконавчого комітету міської ради (а.с.19).

Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо правомірного та законного і відкритого, протягом тривалого часу, а саме понад 10 років, користування будинком по АДРЕСА_3 в м. Новоукраїнка, добросовісного набуття ними права власності на спірний будинок відповідачем суду не надано.

Не є перешкодою для набуття права власності за набувальною давністю на спірний будинок і те, що рішенням Новоукраїнської міської ради № 139 від 30.07.1998 року надано ОСОБА_2 в користування службову квартиру АДРЕСА_2 з видачею ордеру на сім»ю з трьох осіб (а.с.41), а рішенням № 78 від 25.03.1999 року надано ОСОБА_2, який до звільнення працював в ЖКП 10 років 5 місяців, квартиру АДРЕСА_2, (а.с.37-39), про що наголошував представник відповідача.

Також в обгрунтування доводів апеляційної скарги представники відповідача пояснювали, що будинок по АДРЕСА_3 не є житловим приміщенням, а відноситься до нежитлового приміщення, а саме є кімнатою відпочинку котельні належної Новоукраїнському ЖКП, проте належних доказів цього не надали.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_2 не уповноважував адвоката Білобабку В.В. підписувати позовну заяву, спростована самим ОСОБА_2 та наданою ним копією угоди про надання правової допомоги (а.с. 138).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що спірний будинок набутий позивачами за умов добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, а відповідач у своїй письмовій заяві до суду не заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав про відсутність інтересу до спірного майна.

Представник відповідача Корінний О.О., який підписав вказану заяву (а.с.19), як міський голова м. Новоукраїнка мав достатньо повноважень на вчинення таких дій, що у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції ним підтверджено і, в той же час, не зазначено докази на спростування цих обставин або перешкоди у їх наданні до суду першої інстанції.

Тому на час розгляду справи суд першої інстанції правомірно вважав доведеними обставини набуття ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на спірний будинок з передбачених ст.344 ЦК України підстав.

Обставини, встановлені судом першої інстанції знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції щодо належності спірного будинку до комунальної власності, що вбачається із матеріалів інвентарної справи (а.с. 148-189), та щодо добросовісності заволодіння, відкритого і безперервного володіння позивачами спірним нерухомим майном понад десять років до звернення до суду, що підтверджено свідком ОСОБА_7, який з 2001 року працював заступником голови Новоукраїнського міськвиконкому, а з 2002 року по 2010 рік був міським головою м. Новоукраїнки.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержаннямнорм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом була дана належна правова оцінка та з'ясовано фактичні обставини справи, встановлення яких має значення для правильного вирішення спору, в межах доводів і заперечень сторін та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: