Справа № 404/9688/14-ц
Номер провадження 2/404/572/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення правочину недійсним та визнання усної домовленості частково виконаною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі - 29808,96 доларів США та 135739,63 грн. і кошти в сумі 3654 грн. сплачених в якості судового збору.

На обґрунтування позову зазначено, що 11.04.2010 року ОСОБА_2 позичила у позивача 20000 доларів США строком на 2 роки, про що дала розписку, складену в простій письмовій формі. Відповідач зобовязалася повернути позивачу суму боргу в строк до квітня 2012 року, відповідно до отриманого нею кредиту в ПАТ Акціонерний банк «УкргазБанк», згідно кредитного договору № 05-101181108-Ф.

До даного часу ОСОБА_2 не повернула борг та заявила, що не буде його повертати, бо в неї немає таких коштів.

15.02.2008 року між ВАТ АБ «УкргазБанк» та позивачем укладено кредитний договір № 03-101181108-Ф, відповідно до умов якого банк надав кредит у розмірі 20000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,9 % річних з кінцевим терміном повернення 14.02.2028 року.

Станом на 02.04.2014 року її заборгованість перед банком складає: заборгованість за кредитом строкова 13916,91 доларів США, заборгованість за процентами поточна 227,22 доларів США, прострочена заборгованість за процентами 10498,53 доларів США, пеня за простроченими процентами 83645,90 грн., пеня за простроченим кредитом 44833,73 грн., штраф за невиконання умов договору іпотеки 7260 грн., а всього 29808,96 доларів США та 135739,63 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2014 року з позивача стягнуто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 05-101181108-Ф від 15.02.2008 року на користь ПАТ АБ «УкргазБанк» кошти в сумі 29808,96 доларів США та 135739,63 грн.

Отже, зважаючи на ті обставини, що відповідачем до теперішнього часу не повернуто їй сума боргу, а ВАТ АБ «УкргазБанк» нараховано заборгованість в сумі 29808,96 доларів США та 135739,63 грн., тому зазначена сума грошових коштів підлягає стягненню з ОСОБА_2.

03.03.2015 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення правочину недійсним та визнання усної домовленості частково виконаною до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, а вимоги по ним обєднати в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача проти первісного позову заперечив та просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК).

Цивільно-правовий договір у частині першій статті 626 ЦК України визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що згідно до змісту розписки від 11.04.2010 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 20000 доларів США в рахунок кредитного договору Укргазбанку № 05-101181108-Ф, який обіцяла повернути на протязі двох років до квітня 2012року. зазначено, що в разі якщо до вказаної дати не поверне зазначену суму, зобовязується погасити всі відсотки та нарахування банку(а.с 102).

Представники сторін в судовому засіданні погодились, що кошти зазначені в розписці були фактично переданні у 2008 році. При цьому сторона позивача час передачі коштів повязує з отриманням кредиту в ПАТ АБ «УкргазБанк» - 15.02.2008року, представник відповідача із-за значного плину часу не заперечив про можливість отримання коштів відповідачем в цей період, проте заперечив, що кредит в банку був отриманий позивачем під потреби відповідача.

Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.12.2010 року, справа № 2-723/10, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 20785 доларів США 62 центи та 9260 грн. заборгованості за кредитним договором №03-101181108-Ф від 15.02.2008 року.

Рішення набрало законної сили.

14.11.2014 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі №404/3737/14-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкргазБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 треті особи Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області та Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №03-101181108-Ф від 15.02.2008 року в сумі 29 808,96 доларів США та 135 739,63 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру під № 58, що знаходиться в будинку під № 19 по вул. Академіка Корольова в місті Кіровограді, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та виселено з неї її та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виконання рішення суду відстрочено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року (а.с. 7).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 10.12.2014 року рішення суду першої інстанції від 14.11.2014 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Твердження представника позивача, що рішення апеляційного суду скасовано судом касаційної інстанції не знайшло підтвердження на час розгляду справи.

Щодо розбіжності в номері кредитного договору зазначеного в розписці, наведених судових рішеннях та платіжних документах, що підтверджують повернення боргу (№ 03-101181108-Ф та № 05-101181108-Ф), сторони вказали, що мова йде про один і той самий кредитний договір від 15.02.2008 року № 05-101181108-Ф та вказане підтверджується аналізом згаданих судових рішень.

В розписці зазначено, що в разі якщо до квітня 2012року відповідач не поверне 20000 доларів США вона зобовязується погасити всі відсотки та нарахування Укргазбанку за кредитним договором № 05-101181108-Ф.

Відповідно до розрахунку Кіровоградської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 05-101181108-Ф від 15.02.2008року станом на 02.04.2014 року перед банком складає:

- заборгованість по кредиту строкова 13916,91 доларів США,

- заборгованість по кредиту прострочена 5166,30 доларів США,

- заборгованість за процентами поточна 227,22 доларів США,

- заборгованість за процентами прострочена 10498,53 доларів США, всього заборгованість за основним боргом станом на 02.04.2014 рік (включно) складає: 29808,96 доларів США,

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 44833,73 грн.,

- заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 83645,90 грн., всього заборгованість по пені станом на 02.04.2014 рік (включно) складає: 128479,63 грн. (а.с. 8-11).

Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до норм чинного цивільного законодавства письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише фактом укладання угоди, але і факту передачі грошей позичальнику.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

У ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналіз положення частини першої статті 1049 ЦК України, визначає, що умова договору позики про повернення позичальником нарахувань банку у разі неповернення боргу в розмірі та у строк, передбачені договором позики, є санкцією за неналежне виконання зобов'язання, яка прямо передбачена договором і є обов'язковою для виконання позичальником. Вказане узгоджується із позицією наведеної в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2012 року № 6-14902св12.

Із урахуванням встановлених обставин справи, суд, оцінивши належність та допустимість доказів, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме відповідно до розрахунку боргу виконаного банком (а.с.8-11), оскільки відповідає умовам розписки.

Аргументуючи підстави зустрічного позову про визначення правочину недійсним та визнання усної домовленості частково виконаною ОСОБА_2 посилається на те, що на початку 2008 року вона з ОСОБА_1 уклали усну угоду, згідно якої остання передала їй 20000 доларів США, для ремонту центру краси «Мей Ли» в м. Кіровограді, термін повернення грошей ними не узгоджувалася.

Пізніше у 2008 році ОСОБА_1 звернулась до неї та повідомила, що в неї є боргові зобовязання перед «УкргазБанком» та запропонувала їй сплачувати її борг шляхом погашення цього кредиту. Вона погодилася і починаючи з 15.03.2008 року протягом двох років, нею добросовісно сплачувався кредит по кредитному договору, укладеному між ОСОБА_1 та «УкргазБанком».

Середньомісячна сума по сплаті кредиту складала близько 300 доларів США, таким чином за період з 15.03.2008 року по 15.04.2010 рік за вирахуванням жовтня та листопада 2009 року, нею було виплачено біля 7200 доларів США. Крім того, нею оплачувалась заборгованість ОСОБА_1 за сплату комунальних послуг у розмірі 5000 грн. та надавались кошти на ремонт квартири ОСОБА_1 у розмірі 5000 грн.

У квітні 2010 року у неї зявилися складності зі сплатою коштів по кредиту, ОСОБА_1 запропонувала їй написати розписку, вона погодилася та 11.04.2010 року написала розписку, про те, що позичала у ОСОБА_1 20000 доларів США.

Також, зазначила, що ні яких грошей ОСОБА_1 тоді їй не передавала, вказані в розписці свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на справді не були присутні при написанні даної розписки. Свій підпис ОСОБА_5 поставив на розписці пізніше, а підпис ОСОБА_4 взагалі відсутній.

Стаття 1051 ЦК України надає позичальнику право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з частинами 1 і 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Для чинності правочину, відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У постанові від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду (п.4).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК ( 435-15 ) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (п.8).

Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (п.12).

За наведеного суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_4, який є чоловіком відповідача, тим паче що про обставини написання розписки йому нічого не відомо, він лише підтвердив, що інколи замість дружини оплачував банківський кредит ОСОБА_1

У абзаці другому частини 1 статті 218 ЦК України заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченні свідків.

Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й розписка відповідача свідчить про його укладення 11.04.2010 року відповідно до вимог чинного цивільного законодавства.

Така його форма (у вигляді розписки) надана договору за бажанням і домовленістю сторін правочину. Оригінал зазначеної розписки знаходилася у позивача ОСОБА_1 і є документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику з укладенням між ними договору позики, та визнає її належним доказом по справі. За умовами даної угоди ОСОБА_2 одержала в борг від позивача на власні потреби грошові кошти в у розмірі 20000 доларів США.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позиція відповідача, на думку суду, не ґрунтується на будь-яких належних доказах і спростовується встановленими судом обставинами по справі та вищенаведеними доказами. У матеріалах справи відсутнє об'єктивне підтвердження факту того, що представлена письмова розписка складена з порушенням вимог чинного законодавства, або під впливом інших факторів.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що кредитні кошти отримані в АБ «Укргазбанк» ОСОБА_1 за кредитним договором № 05-101181108-Ф не передавались відповідачу, а були передані інші 20000 доларів США, оскільки це спростовується змістом розписки, дослідженими квитанціями про погашення боргу відповідачем, визнанням сторонами обставини, що на протязі півтора року відсотки та інші нараховані банком платежі сплачувала відповідач. Та фактично ці доводи не мають значення у виниклих правовідносинах, як підстава до задоволення зустрічного позову, так як незалежно від походження отриманих у 2008році відповідачем у позивача коштів, у 2010 році сторони погодили умови їх повернення написаною розпискою.

Відтак, оскільки спірний договір є чинним, у відповідності до положень статті 629 ЦК України він є обов'язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу ОСОБА_2 не виконала умови договору позики і не повернула ОСОБА_1 в обумовлений термін борг у сумі 20000 доларів США, тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми основного боргу на користь позивача.

Матеріальне становище і фінансова неспроможність відповідача судом не приймаються до уваги. Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про часткове виконання умов договору, оскільки передача коштів в гривневому еквіваленті не підтверджена належними та допустимими доказами, а часткова сплата кредитних коштів відповідачем на протязі 2008-2009 років не суперечить домовленості між сторонами з цього питання та не впливає на кінечний результат у визначені розміру поверненні коштів по розписці.

На підставі викладеного проаналізувавши всі доводи представника відповідача, суд не вбачає законодавчо-визначених підстав до задоволення зустрічного позову, відтак відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця-гривня. У звязку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум, суди повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення ( Постанова Пленуму ВС України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі"). Офіційний курс долара США Національного банку України станом на 04.04.2015 року становить: 100 доларів США = 2100,5961 грн.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Матеріалами справи документально підтверджена сплата позивачем при зверненні з позовом судового збору в сумі 3654 грн., які стягуються з відповідача на його користь.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 204, 525, 526, 536, 625, 629, 1046-1048, 1049, 1050-1051 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 29808,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.06.2015 рік складає 626165,85 грн. та 128479,63 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 внесеного судового збору в розмірі 3654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення правочину недійсним та визнання усної домовленості частково виконаною відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда