Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1463/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

секретаря: Пономаренко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в порядку захисту прав споживача.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в порядку захисту прав споживачів.

Зазначав, що 12 грудня 2014 року у м. Львові між ним та представником відповідача укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль Geely CK-2. Вартість автомобіля складає 109900 грн. Представник відповідача роз'яснив та запевнив, що після сплати 10% вартості автомобіля на протязі 3-5 днів йому буде передано автомобіль. В той же день він сплатив на рахунок відповідача 10% від вартості автомобіля в сумі 10990 грн., однак у зазначені строки відповідач відмовився передавати автомобіль, посилаючись на те, що договором передбачено інші строки передачі предмета лізингу - через 120 робочих днів після сплати 50% від вартості автомобіля.

При укладенні договору порушено його права споживача, оскільки він був введений в оману, відповідач збільшив вартість автомобіля на момент укладення договору з 54900 грн. до 109900 грн.

18 грудня 2014 року він подав відповідачу заяву про розірвання договору лізингу з підстав надання недостовірної інформації та невигідності умов договору, проте до цього часу кошти йому відповідач не повернув.

Просив визнати договір фінансового лізингу недійсним, оскільки він містить істотний дисбаланс прав і обов'язків сторін договору на шкоду позивача і є несправедливим, а сплата комісійної винагороди не передбачена законом, стягнути на його користь сплачені ним кошти в сумі 10990 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що в межах заявлених позовних вимог передбачені законом підстави для визнання угоди недійсною відсутні. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту порушення відповідачем чинного законодавства, введення його в оману при укладенні договору лізингу, не дотримання вимог закону щодо істотних умов правочину. Сплачені позивачем кошти за умовами договору є адміністративним платежем.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд взяв до уваги лише доводи відповідача та не дав правової оцінки п.12.1 договору фінансового лізингу, який є наглядним прикладом несправедливості умов договору, оскільки 10% вартості автомобіля не може бути вартістю адміністративних послуг.

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. В письмовому запереченні на апеляційну скаргу відповідач просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним, та розглянути справу у відсутності представника відповідача (а.с.72-76).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 12 грудня 2014 року ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» підписали договір №00462 фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль Geely CK-2 вартістю 109900 грн., та додатки до договору (а.с.8-16).

В прикінцевих положеннях договору зазначено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеними умовами та змістом договору та додатків до нього, підписанням цього договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ, що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати та ризики взв'язку з укладенням та виконанням договору, він уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього, ознайомлений з умовами, внутрішніми правилами лізингодавця, а представником ТОВ надано лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього (а.с.14).

За умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, розмір платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, зокрема, 10% (а.с.15).

Квитанцією №90-937 підтверджується, що на виконання угоди №00462 позивач сплатив 12 грудня 2014 року на банківський рахунок відповідача 10990 грн. (а.с.18).

Щомісячні платежі на погашення вартості предмета лізингу, передбачені графіком (а.с.15), позивачем не сплачувалися.

18 грудня 2014 року позивач надіслав відповідачу заяву про недійсність укладеного між ними договору та повернення йому сплачених коштів в сумі 10990 грн. (а.с.19).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ).

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Положення Закону «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, які регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

Як на підставу для визнання договору несправедливим та таким, що порушує права споживача, позивач посилався на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що договір фінансового лізингу від 12 грудня 2014 року між сторонами укладений із дотриманням передбачених чинним законодавством вимог. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Крім того, позивач не заперечує, що кожна сторінка договору та додатки до нього підписані ним особисто, тому, підписуючи їх , він мав реальну можливість ознайомитися з його умовами.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: