Справа № 444/3070/14 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/2724/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача Заставної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди Ірини Вікторівни, ВДВС Жовківського РУЮ, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ "Дельта Банк", з участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди Ірини Вікторівни, ВДВС Жовківського РУЮ про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Паракуди Ірини Вікторівни, про звернення стягнення на предмет іпотеки від 18.06.2013 року за № 1443 неправомірним та таким, що не підлягає виконанню та скасування виконавчого напису - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, з таким не погоджується повністю, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, без дослідження усіх доказів у справі, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис нотаріус не дотримався вимог законодавства України, які регулюють порядок вчинення таких, внаслідок чого порушив його право на добровільне виконання вимог відповідача.

В даному випадку нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, оскільки розрахунок розміру невиконаних зобов"язань за кредитним договором, відсотків за користування кредитом та пені банк зробив одноособово, без врахування думки та позиції позичальника.

На переконання позивача, сума невиконаних зобов"язань не може складати 385300,66 грн., оскільки у зв"язку із частковим погашенням боргу перед банком є істотно меншою.

Також, позивач протягом усього терміну дії кредитного договору та договору іпотеки не отримував жодної вимоги від відповідача та нотаріуса про погашення заборгованості, а відтак нотаріус не мав підстав для вчинення виконавчого напису.

Суд не прийняв до уваги жодного поданого ним аргументу, а при ухваленні рішення поклався виключно на заперечення відповідача.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача Заставної О.В. на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про відхилення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, які б підтверджували часткове погашення боргу перед банком, при цьому банк дотримався процедури повідомлення боржника, що передує вчиненню виконавчого напису, а нотаріус перед вчиненням напису перевіряє лише наявність документів згідно переліку, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

Судом встановлено, що 25.02.2008 року між ТзОВ "Український промисловий банк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 38-021/ФКВ-08, згідно умов п. 1.1, п. 1.2, п.1.3, п. 1.5. якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 33820,00 дол. США, зі сплатою 11,6% річних, строком на 372 місяці, із кінцевим строком погашення кредиту до 17.02.2039 року та одночасно для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором укладено іпотечний договір № 38-021/Zфквіn-08, посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В., згідно умов п. 1.2. якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 6-9, 19-22).

30.06.2010 року між ПАТ "Дельта Банк", ТзОВ "Український промисловий банк" та Національним банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобов"язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до умов якого, а також Акту приймання-передачі кредитних договорів, договорів застави (іпотеки), поруки, кредитних справ від 08.10.2010 року, Дельта Банк замінив Укрпромбанк як кредитора у зазначених в договорі зобов"язаннях, в тому числі по кредитному договору № 38-021/ФКВ-08 та іпотечному договору №38-021/ФКВ-08 (а.с. 78-83).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні положення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, передбачені у п. 4.3. Іпотечного договору.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, указаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк.

27.03.2013 року ПАТ "Дельта Банк" направив на адресу позивача ОСОБА_2 вимогу № 31.4-08/2947/13, у якій повідомив, що станом на 26.03.2013 року заборгованість за кредитним договором 25.02.2008 року становить 45362,35 дол. США та 11847,78 грн., а також попередив про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису (а.с. 84).

Зазначену вимогу позивач ОСОБА_2 отримав 02.04.2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с. 85).

У зв"язку із невиконанням ОСОБА_2 вимог банку, викладених у повідомленні від 27.03.2013 року, ПАТ "Дельта Банк" 04.06.2013 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 67).

18.06.2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1443 про звернення стягнення на предмети іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 38-021/ФКВ-08 25.02.2008 року на загальну суму 382800,66 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 32351,51 дол. США, що еквівалентно 258585,62 грн., сума заборгованості за відсотками 13956,75 дол. США, що еквівалентно 11556,30 грн., сума заборгованості за комісією - 12658,74 грн. (а.с. 63).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (який був чинним станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (п. 1.2. Глави 16 Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 2.1. Глави 16 Порядку передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно із п. 2.3. Глави 16 Порядку Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Пунктом 3.1. Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2. Глави 16 Порядку).

В свою чергу, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто, вказаними положеннями законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Судом встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем, в підтвердження наявності заборгованості, подано наступні документи: розрахунок суми заборгованості, оригінал іпотечного договору № 38-021/Zфквіn-08 від 25.02.2008 року; копію кредитного договору № 38-021/ФКВ-08 від 25.02.20108 року; копію заяви на видачу готівки № 3000/9 від 25.02.2008 року; Витяг з Договору про передачу Активів та Кредитних зобов"язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року; копія Акту приймання-передачі кредитних справ ОСОБА_2; копія повідомлення про порушення основного зобов"язання; копія повідомлення про вручення поштового відправлення та інш. (а.с. 69).

Відтак, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису неправомірним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки банк дотримався процедури повідомлення боржника, що передує вчиненню виконавчого напису, а приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з дотримання вимог Закону України "Про нотаріат" та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

В свою чергу, доводи апелянта про те, що у досудовій вимозі, надісланій банком на його адресу, та у виконавчому написі нотаріуса зазначено різні суми заборгованості, що підтверджує відсутність безспірності вимог, не заслуговують на увагу, оскільки підтвердженням безспірності заборгованості боржника є наявність документів, передбачених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, що перевірив нотаріус перед вчиненням виконавчого напису.

Крім цього, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що розмір заборгованості не відповідає дійсності, оскільки належних та допустимих доказів внесення чергових платежів по тілу кредиту та відсотках, відповідач, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, не подав.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що в мотивувальній частині ухвали суд першої інстанції помилково покликався на дотримання приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису від 18.06.2013 року вимог Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, однак така втратила чинність на підставі п. 2 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, що не тягне за собою зміну чи скасування оскаржуваного рішення.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин