Справа №173/275/15-ц
Провадження №2/173/344/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання розміру витрат одного з співвласників на часткову добудову домоволодіння, як обєкту незавершеного будівництва після розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення часток співвласників у праві спільної часткової власності на нерухоме майно незавершене будівництвом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання розміру витрат одного з співвласників на часткову добудову домоволодіння, як обєкту незавершеного будівництва після розірвання шлюбу. В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначено, що згідно з рішенням суду ОСОБА_1 зобовязаний передати ОСОБА_3 ключі від хвіртки домоволодіння, а також ключі від будинку та господарських будівель, які знаходяться за адресою: вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 406/3325/2012 ринкова вартість домоволодіння № 24 по вул.. Шевченко в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області станом на травень 2014 року становить 352750 грн. Згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2011 року вартість домоволодіння, як на час придбання, так і на час розірвання шлюбу з ОСОБА_3 становить 16639 грн. У звязку з чим позивач вважає, що витрати, які він поніс під час реконструкції домоволодіння складає 336111 грн. також позивач зазначив, що ОСОБА_3 має право власності на ? частину незакінченого будівництвом домоволодіння (46% готовності) за адресою: вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати, що розмір його витрат після розірвання шлюбу з ОСОБА_3, як співвласника, на часткову добудову домоволодіння за адресою: вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, як обєкту незавершеного будівництва, складає на травень 2014 року 336111 грн. (а.с.3).

Відповідачем, ОСОБА_3, до початку розгляду справи по суті було заявлено зустрічний позов до ОСОБА_1 про збільшення часток співвласників у праві спільної часткової власності на нерухоме майно незавершене будівництвом (а.с.31-32). В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що з 15 червня 2001 року до 26 лютого 2007 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 У шлюбі, 29 травня 2003 року було придбано домоволодіння незавершене будівництвом (46% готовності), розташоване за адресою: вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2012 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було визнано право власності в рівних частках на зазначене домоволодіння незавершене будівництвом (46 % готовності). Під час шлюбу домоволодіння фактично було завершено будівництвом, проте відповідач ухиляється від складання технічної документації, з метою обмеження її права на це майно. Відповідач одноособово користується спірним домоволодінням. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. Під час розгляду даної справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу, згідно з висновком експерта відсоток готовності житлового будинку без врахування інженерних комунікацій: газопостачання, опалення, водопроводу, каналізації та незавершеного внутрішнього оздоблення, складає 83% готовності; прибудова літ «А-1» - 94 % готовності; гараж «Г»-1 -100% готовності; літня кухня «Б» -1 100% готовності; паркан № 1 -100% готовності; ворота № 2 -100 % готовності; хвіртка № 3 100% готовності; зливна яма -100% готовності. Ринкова вартість незавершеного будівництвом домоволодіння склала 352750 грн. У звязку з тим, що розмір спільного майна збільшився за час шлюбу за рахунок спільних витрат на будівництво, частки кожного із співвласників збільшились. На підставі вищевикладеного позивач за зустрічною позовною заявою просила суд визнати за нею та ОСОБА_1 право власності на ? частину незавершеного будівництвом домоволодіння за адресою: вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а саме на: житловий будинок без врахування інженерних комунікацій: газопостачання, опалення, водопроводу, каналізації та незавершеного внутрішнього оздоблення, складає 83% готовності; прибудова літ «А-1» - 94 % готовності; гараж «Г»-1 -100% готовності; літня кухня «Б» -1 100% готовності; вбиральна Т-1 100% готовності; паркан № 1 -100% готовності; ворота № 2 -100 % готовності; хвіртка № 3 100% готовності; хвіртка № 4 100% готовності; підвал під літньою кухнею «В»-1 100% готовності; зливна яма -100% готовності; залишити домоволодіння в спільній частковій власності без виділу часток в натурі.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували. Позивач суду пояснив, що з моменту придбання домоволодіння в 2003 році до розірвання шлюбу в 2007 році будівництва домоволодіння не було. Вже після розірвання шлюбу він почав добудовувати будинок. В 2007 році ОСОБА_3 відмовилась від цього будинку, про що надала розписку. Будинок недобудований ще і зараз, тому він не виготовляє технічну документацію на нього. Після розірвання шлюбу в будинок було проведено воду, газопостачання, електрика, поштукатурено, постановлено вікна. Позивач визнає за відповідачем право власності на домоволодіння 46% готовності, як було зазначено в рішенні суду та вважає вимоги ОСОБА_3 безпідставними.

Представник позивача просив суд визнати вартість витрат ОСОБА_1 на добудову домоволодіння після розірвання шлюбу в розмірі 336111 грн. проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, оскільки судом розглядався такий спір та було прийнято рішення про визнання за ОСОБА_3 права власності на домоволодіння незавершене будівництвом 46 % готовності.

Відповідач та її представник первісний позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували, разом з тим просили суд задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідач суду пояснила, що на момент розірвання шлюбу будинок було фактично добудовано, а тому вона маж право на цей будинок так само як і позивач.

Представник відповідача вважав первісний позов необґрунтованим, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону і такі вимоги взагалі не можуть бути заявлені. Після придбання будинку незавершеного будівництвом під час шлюбу будинок було значно добудовано, а тому ОСОБА_3 має право власності на збільшену частку домоволодіння.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши позивача як свідка, допитавши інших свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 15 червня 2001 року до 26 лютого 2007 року. В період шлюбу, 29 травня 2003 року, подружжя придбало незавершений будівництвом будинок (46% готовності), розташований по вул.. Шевченко, 24 в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який є їх спільною сумісною власністю. Ці обставини встановлені рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2011 року, яке набрало законної сили (а.с.15-17), а тому не підлягають доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України.

Також згідно з зазначеним рішенням суду за ОСОБА_3 визнано право власності на ? частину незакінченого будівництвом домоволодіння (46 % готовності), розташованого за адресою: вул.. Шевченко, 24 в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Судом також встановлено, що в судовому порядку також розглядалась справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності на садибу. Під час розгляду даної справи судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза та згідно з висновком № 2007/2008/2014-13 судової будівельно-технічної експертизи було визначено ринкову вартість домоволодіння № 24 по вул.. Шевченко в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на момент оцінки (травень 2014 року) 352 750 грн. (а.с.72-81).

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати розмір його витрат на часткову добудову домоволодіння по вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі 336 111 грн., що складає різницю між вартістю будинку на травень 2014 року та його вартістю на час придбання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Разом з тим, в судовому засіданні позивачем та його представником не надано жодних обґрунтувань, які саме права, свободи чи інтереси позивача порушуються, не визнаються або оспорюються відповідачем, а обраний спосіб захисту не відповідає вимогам закону, оскільки не передбачений жодним законом України.

На підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що в 2009 році ОСОБА_3 вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна, а саме домоволодіння по вул.. Шевченко 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, спільною сумісною власністю та про виділ часток в нерухомому майні в натурі. Під час розгляду даної справи судом призначалася судова будівельно-технічна експертиза, проте не була проведена у звязку з невиконанням клопотання експерта про надання документів, необхідних для проведення експертизи (а.с.83-86). Суд, дослідивши докази у справі, допитавши свідків, дійшов до висновку, що після придбання будинку по вул.Шевченко 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області певні роботи по будівництву домоволодіння проводились, але доказів того, що саме було побудовано, на скільки збільшилась вартість цього майна та процент його готовності на момент розірвання шлюбу надано суду не було. У звязку з чим суд визнав за кожним з подружжя право власності на незавершене будівництвом домоволодіння 46% готовності.

ОСОБА_3, звернувшись до суду з позовом про визнання за нею права власності на незавершене будівництвом домоволодіння а саме на: житловий будинок без врахування інженерних комунікацій: газопостачання, опалення, водопроводу, каналізації та незавершеного внутрішнього оздоблення, складає 83% готовності; прибудова літ «А-1» - 94 % готовності; гараж «Г»-1 -100% готовності; літня кухня «Б» -1 100% готовності; вбиральня Т-1 100% готовності; паркан № 1 -100% готовності; ворота № 2 -100 % готовності; хвіртка № 3 100% готовності; хвіртка № 4 100% готовності; підвал під літньою кухнею «Б»-1 100% готовності; зливна яма -100% готовності, посилається на висновок № 2007/2008/2014-13 судової будівельно-технічної експертизи, яким було визначено процент готовності домоволодіння. Разом з тим відповідно до цього висновку, експертом було визначено лише ринкову вартість домоволодіння станом на травень 2014 року, а визначити готовність до експлуатації спірної садиби в цілому, а також кожної будівлі та споруди окремо на момент оцінки експерту не вдалося у звязку з відсутністю оціночних актів МБТІ; згідно візуального дослідження, яке проводилось 29 квітня 2014 року, експертом було визначено процент готовності таких будівель та споруд у домоволодінні: Гараж «Г»-1 100%; літня кухня «Б»-1 100%; сарай літ «Б»-1 100 % готовності; вбиральня Т-1 100% готовності; паркан № 1 -100% готовності; ворота № 2 -100 % готовності; хвіртка № 3 100% готовності; хвіртка № 4 100% готовності; підвал під літньою кухнею «Б»-1 100% готовності; зливна яма -100% готовності.

Згідно з технічним паспортом, складеним 23 травня 2013 року, жилий будинок А-1 мав 83 % готовності, а прибудова А-1 94% готовності (а.с.66-69).

Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на висновок експерта та технічний паспорт, як на докази збільшення часток подружжя в домоволодінні, оскільки технічний паспорт було зроблено майже через 6 років після припинення шлюбних відносин між подружжям, а висновок експерта через 7 років.

Достатніх та переконливих доказів того, що спірне домоволодіння мало такий процент готовності на момент розірвання шлюбу, 26 лютого 2007 року, відповідачем надано не було.

Свідок ОСОБА_6, суду показала, що вона є матірю відповідача. В 2003 році ї донька та ОСОБА_1 придбали будинок по вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Будинок був недобудований. Під час шлюбу до будинку була прибудована веранда, в якій планувалося зробити кухню та вбиральню. Літня кухня та гараж були повністю побудовані на момент придбання. Паркан був в гаражі, а ОСОБА_1 встановив його після розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 поштукатурив будинок та поставив решітки на вікна, все решка було побудовано під час шлюбу.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що в 2003 році його сестра, ОСОБА_3 придбала разом з чоловіком будинок. Він допомагав проводити електрику в будинок, зокрема, в гараж. Приблизно в 2005 році було проведено водопровід, поставили лічильники. На момент придбання в літній кухні та в гаражі були двері та вікна, вони були повністю готові. Також в гаражі були складені секції паркану. Приблизно в 2005 році було побудовано прибудову до будинку, в якій планувались кухня та вбиральня. На момент розірвання шлюбу в будинку була підлога, стеля, дах накритий шифером. В приміщені не було поштукатурено, не було дверей та вікон. Чи був газ проведений в будинок не памятає.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона вперше побачила будинок, який придбали ОСОБА_3 та її чоловік в 2006 році, коли помер її син і вона повз цей будинок ходила на цвинтар. Памятає, що це була лише коробка, без вікон та дверей, будинок був не поштукатурений. Зараз в будинку вікна, решітки, поштукатурено. В 2006 році була прибудована веранда до будинку, паркану не було.

Таким чином з показань свідків не можливо визначити, що саме було побудовано в спірному домоволодінні на час шлюбу, визначити відсоток готовності незавершеного будівництвом домоволодіння на момент припинення шлюбних відносин.

Тому суд вважає показання свідків лише припущенням, на яких, згідно з ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України не може ґрунтуватися доказування.

Суд не приймає як допустимий доказ копію зошиту обліку грошових вкладень в будинок родини ОСОБА_1 (а.с.60-65), оскільки оригінал такого зошиту сторонами не було надано, а позивав, в свою чергу, заперечував взагалі факт ведення таких записів.

Довідки про те, що особистий рахунок на електропостачання в будинку по вул.. Шевченко, 24 с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було відкрито 1 липня 2003 року та про те, що холодне водопостачання до домоволодіння було підведено 11 травня 2005 року (а.с.57,58) не є достатніми доказами обґрунтованості доводів позивача за зустрічною позовною заявою, а підтверджують лише ті факти, які вже існували на момент розгляду справи про поділ майна подружжя в 2011 році.

Надаючи оцінку доказам, наданим відповідачем та її представником, на підтвердження доводів зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та її представник, звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою, фактично намагаються в такий спосіб змінити рішення суду стосовно того самого предмету спору та між тими самим сторонами, зазначивши лише інші підстави позову, які також нічним не підтверджуються.

Згідно з ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

У звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені сторонами, а саме сплачений ними судовий збір та витрати на правову допомогу, слід віднести за рахунок сторін, оскільки в задоволенні як первісного позову так і зустрічної позовної заяви відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11, 60, 61, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання розміру витрат одного з співвласників на часткову добудову домоволодіння, як обєкту незавершеного будівництва після розірвання шлюбу відмовити в повному обсязі.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення часток співвласників у праві спільної часткової власності на нерухоме майно незавершене будівництвом відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, понесені сторонами віднести за рахунок сторін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду, мають право оскаржити рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко