У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 на заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про виселення з будинку (предмет іпотеки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Позивач посилався на наявність судового рішення, яке набуло чинності, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірний будинок та просив з урахуванням положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України позов задовольнити.

Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітню ОСОБА_8 з житлового будинку (предмету іпотеки), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № VICWGK, за умовами якого банк надав позичальнику кредит для придбання у власність будинку АДРЕСА_1 у розмірі 42 739,44 доларів США, а остання зобов'язалась його повернути рівними частинами до 23 вересня 2023 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 зазначеного кредитного договору, 23 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, за яким іпотекодавець надала іпотекодержателю предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 липня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VICWGK від 23 вересня 2008 року в розмірі 74 087,65 доларів США, звернуто стягнення на будинок, загальною площею 70,74 кв.м, та земельну ділянку, яка належить ОСОБА_7, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №320511, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки визначеного у договорі вартістю 245 000,00 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь - яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР вбачається, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_7 повідомлення від 19 листопада 2013 року №30.1.0.0/2-105 із вимогою як до позичальника добровільно звільнити передане в іпотеку нерухоме майно в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яке остання отримала 26 листопада 2013 року.

Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази у справі у їх сукупності, встановивши фактичні обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, звернув увагу на те, що відповідач ОСОБА_7 зареєстрована за іншою адресою (АДРЕСА_2), в той час як предмет іпотеки, розташований за адресою: АДРЕСА_1. З копії акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_7, складеного 05 березня 2013 року виконавчим комітетом Барської міської ради Вінницької області вбачається, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживають за адресою спірного будинку без реєстрації.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, дійшли вірного висновку про наявність підстав для виселення відповідачів із спірного будинку, на який за судовим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано зауважив, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не розповсюджується.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 відхилити.

Заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук