Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів : Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

при секретарі: Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, представника малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок № 129, що знаходиться по вулиці Ковальова в с. Судобичі Дубенського району Рівненської області після смерті ОСОБА_6, померлого 26 грудня 2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права за неповно з»ясованих обставин справи.

Вказують, що судом не було встановлено, що спадкодавцю належало не все будинковолодіння, а лише його частина, так як в 1986 році при розлученні спадкодавця і ОСОБА_4 сторони ставили питання про розподіл спільного майна подружжя.

Крім того, стверджують, що в будинку на законних підставах проживають малолітні діти, які після смерті ОСОБА_6 мають право на частину вказаного будинковолодіння. Незалучення всіх відповідачів до участі у справі унеможливило подання зустрічного позову.

Додатково вказують, що довідка Плосківської сільської ради Дубенського району не

_______________________________________________________________________________

Справа № 559/340/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/975/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_8

є документом, що підтверджує право власності на майно, а також не є підтвердженням введення його в експлуатацію.

Покликаючись на п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва» доводять, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі,споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На адресу апеляційного суду 20.05.2015 року, 25.05.2015 року та 10.06.2015 року від ОСОБА_4 отримано заяви з проханням залишити апеляційну скаргу без розгляду. Аналогічні заяви 10.06.2015 року були направлені на адресу суду і від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Проте, в судовому засіданні вказані заяви апелянтами підтримані не були, навпаки, було заявлено клопотання про відмову від зазначеного клопотання та про розгляд апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_6, померлого 26.12.2010 року, а отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок № 129 по вул.Ковальова в с. Судобичі не має можливості, оскільки не має правовстановлюючих документів на будинок, який увійшов до складу спадщини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд дійшов через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права .

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_5, є сином померлого ОСОБА_6, та, відповідно до ст. 1235 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом свого батька. Заповіт був складений лише на користь найстаршого сина.

Спадкоємицею першої черги за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України є також ОСОБА_1, дочка спадкодавця. Другий син, як пояснив позивач в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_9 помер 09.03.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Та обставина, що спадкоємцями за заповітом не названі інші діти спадкодавця не означає, що вони не можуть бути спадкоємцями за законом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції на вказані вимоги уваги не звернув. Доказів того, що ОСОБА_5 звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину /житловий будинок/ за заповітом не надав.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії в матеріалах справи відсутня.

Суд першої інстанції також не врахував, що відповідач по справі Плосківська сільська рада Дубенського району Рівненської області не є належним відповідачем по даній справі, оскільки будинок на який відкрилась спадщина на баланс сільської ради не приймався і відумерлим у встановленому законом порядку не визнавався.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції зазначених спадкоємців не встановлював та до участі у справі не залучав. Між тим, апелянти є дочкою та внуком померлого ОСОБА_6 в порушення ст. 33 ЦПК України, не були залучені судом першої інстанції в якості відповідачів по справі.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відому у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209,218,307,309, 313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3, представника малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 березня 2015 року скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

ОСОБА_10