У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товраиства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Рівненського міського суду від 23 квітня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 23 квітня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі ТОВ "Кредитні ініціативи") відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі через свого представника ОСОБА_2 позивач фактично покликався на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. На її обґрунтування зазначалося про недодержання судом вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості рішення суду. Станом на 10 жовтня 2013 року, тобто після відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю "ПростоФінанс" (далі ТОВ "ПростоФінанс" або Банк) права вимоги на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" цей розмір вже становив 9 236, 66 гривень, з яких: 8 618, 05 гривень заборгованість за тілом кредиту, 208, 57 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 410, 04 гривень заборгованість за комісією за обслуговування кредиту.

Суд, відмовляючи у позові, зробив висновок про неналежність доказу у справі розрахунку заборгованості, а також з невстановлення моменту порушення ОСОБА_1 кредитного зобовязання. Вважає, що таке твердження суперечить змісту розрахунку, оскільки ним підтверджено законність вимог позивача.

При вирішенні справи судом не додержано правила ст.ст. 60, 143, 144 ЦПК України щодо обовязку сторони довести свої вимоги і заперечення та непризначення судової експертизи. Вважав, що суд у порушення вимог ст. 11 і ч. 4 ст. 10 ЦПК України усунувся від виконання своїх процесуальних повноважень і не сприяв сторонам у всебічному та повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. В звязку з цим не витребував від ТОВ "Кредитні ініціативи" документи, які могли би підтвердити чи спростувати наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором. Також ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто доказів у справі квитанцій про сплату ним кредитної заборгованості.

З цих міркувань просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про стягнення з відповідача на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" 9 236, 66 гривень заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з обставин, встановлених рішеннями суду, що набрали законної сили, між тими ж сторонами та з приводу спірних правовідносин, тобто є преюдиційними при вирішенні цієї справи, вбачається факт належного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. Оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості суперечить зазначеним обставинам, тому в задоволенні позову відмовлено.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи встановлено, що 29 серпня 2008 року між ТОВ "ПростоФінанс" і відповідачем укладено кредитний договір №18, за умовами якого кредитодавець зобовязався надати 113 900 гривень кредиту, а позичальник повернути надані кошти до 10 вересня 2013 року зі сплатою 13, 99 процентів річних за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, в строки та на умовах, що визначені кредитним договором і додатком до нього графіком платежів (а.с. 5-7, зв.; 8-8, зв.).

Передання Банком кредитних коштів ОСОБА_1 сторонами не оспорюється.

18 травня 2012 року ТОВ "ПростоФінанс" відступлено на користь позивача право вимоги шляхом укладення договору купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким ТОВ "Кредитні ініціативи" зобовязалося передати грошові кошти в розпорядження Банк, а ТОВ "ПростоФінанс" зобов'язалося відступити позивачу свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких наведено в додатку №1 до цього договору (а.с. 13-17, зв.).

Рішенням Рівненського міського суду від 22 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Кредитні ініціативи", ТОВ "ПростоФінанс" про захист прав споживача в частині визнання положення договору дискримінаційними встановлено, що після укладення кредитного договору та одержання грошових коштів відповідач систематично (щомісячно) та вчасно сплачував борг за договором, що підтверджено оглянутим і дослідженим в судовому засіданні листом Банку №КС-2292/17 від 08.08.2012 року. ТОВ "ПростоФінанс" було направлено ОСОБА_1 листа №9518-17916, яким повідомило про існуючу заборгованість за кредитним договором. Банк, покликаючись на недоплату у листопаді 2011 року 10 гривень, застосував неустойку у розмірі 557, 27 гривень, що склало 20 відсотків від суми загального/планового платежу). Щомісячно протягом чотирьох років ОСОБА_1 сплачував по 2 790 гривень. У результаті ж технічної помилки касира відділення Банку було проведено 2 780 гривень. Недоплата склала 0, 36 відсотків від суми платежу. Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 здійснював повне виконання зобовязання за кредитним договором, недоплата в розмірі 10 гривень відбулася не з вини позичальника. Ця помилка призвела до нарахування безпідставної неустойки у розмірі 557, 27 гривень, а в подальшому вплинула на погашення заборгованості і продовження виконання умов договору (а.с. 133-134).

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині зменшення штрафу з 557, 27 гривень до 100 гривень скасовано, а в позові у цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Цим рішенням встановлено, що в листопаді 2011 року відповідач помилково сплатив платіж у розмірі 2 780 гривень, що на 10 гривень менше, ніж це передбачено графіком. У грудні 2011 року він сплатив 2 800 гривень, погасивши недоплачену заборгованість за попередній місяць в сумі 10 гривень та увійшов у графік щомісячних платежів, що визначений умовами кредитного договору. Не зважаючи на те, що недоплачена сума платежу в розмірі 10 гривень була сплачена ОСОБА_1 у грудні 2011 року, Банк продовжив нарахування заборгованості до 25 червня 2012 року, яка склала 4 428, 88 гривень. Крім того, кредитодавець не надав суду розрахунок суми зазначеної простроченої заборгованості (а.с. 135-136).

Рішенням Рівненського міського суду від 9 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ПростоФінанс", ТОВ "Кредитні ініціативи" про скасування сплати неустойки за договором споживчого кредиту та визнання порушенням прав споживача шляхом ненадання інформації на письмовий запит, що залишене 16 грудня 2014 року без змін судом апеляційної інстанції, встановлено, що відповідно до п. 7.2 кредитного договору №8 кредитор має право застосувати неустойку (штраф) лише у разі невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобовязань щодо сплати щомісячних платежів за умовами договору. З листа ТОВ "ПростоФінанс" від 5 липня 2012 року вбачається, що 10 листопада 2011 року ОСОБА_1 був здійснений платіж у розмірі 2 780 гривень, тобто на 10 гривень менше, ніж передбачено графіком погашення заборгованості. Судом встановлено, що факт недоплати позичальником 10 гривень стався не з вини ОСОБА_1, а через технічну помилку касира. Тобто кредитодавцем неустойку застосовано неправомірно. Крім того, суд зробив висновок, що Банк і ТОВ "Кредитні ініціативи" не лише застосували до позичальника неправомірну санкцію неустойку (штраф), але й грубо порушили і продовжують порушувати його права, не надаючи інформацію про стан заборгованості, тим самим збільшуючи її розмір перед фінансовою установою (138-140; 141-142).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно визнавши обставини, що наведені в рішеннях суду, преюдиційними, встановив факт належності і своєчасності виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 6.2.3 кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту кредитодавець вправі вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості, в т.ч. суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором. Кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку.

Судом правильно відхилено наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором з огляду на існування преюдиційних обставин у справі, що виключає порушення відповідачем своїх зобов'язань і відповідальність перед ТОВ "Кредитні ініціативи".

Також вірно враховано, що наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, який безумовно і обєктивно свідчив би про невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, оскільки ТОВ "Кредитні ініціативи" не зазначено, з якого саме часу виникло порушення зобов'язання, в чому полягає таке невиконання і в звязку з чим виникла спірна заборгованість.

Інших доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору позивачем не надано, а судом їх не було здобуто.

Доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення спростовуються правильністю висновків місцевого суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України ухвалення судом першої інстанції рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: