Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 243/4810/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Профатило П.І.
Провадження № 22-ц/778/2515/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації», про усунення перешкод у користуванні гаражем,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що їй на праві власності належить гараж АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що вона постійно мешкає в м. Макіївка, проте періодично приїжджає до м. Слов'янськ. У серпні 2014 року вона виявила, що замок на дверях її гаражу змінено, та від сусідів їй стало відомо, що її гаражем користується ОСОБА_4, який зберігає в ньому свої речі, із-за чого вона не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Добровільно звільнити гараж відповідач відмовляється.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати їй в користуванні належним їй на праві власності гаражем АДРЕСА_1, та звільнити зазначений гараж від майна, яке належить ОСОБА_4, стягнути з відповідач на її користь судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, їх представники, представник 3 особи до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що у справі є докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення). Позивач та представник 3 особи у надісланих апеляційному суду письмових заявах просять розглядати справу апеляційним судом без їх участі. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників, представника 3 особи не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником гаражу АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на гараж від 25.06.1997р., що видано на підставі рішення виконкому Слов'янської міської Ради народних депутатів № 213/4 від 21.05.1997р. Право власності ОСОБА_3 зареєстровано в КП «БТІ» 25.06.1997р. (а.с. 4, 8-13, 18, 29)

Даний гараж розташований на земельній ділянці, площею 0,0066 га, переданій ОСОБА_3 безоплатно у власність для будівництва та обслуговування зазначеного гаражу із земель житлової та громадської забудови комунальної власності Слов'янської міської ради, що підтверджується копіями рішення Слов'янської міської ради № 60-LXIX-6 від 26.11.2014р., свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2014р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.12.2014р. (а.с. 58, 90, 91).

Далі, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу гаражу від 01.09.2008р., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (відповідачем по справі). Визнано за останнім право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Рішення набуло законної чинності 03.11.2008 року (а.с. 46).

За даними архівної довідки КП «БТІ» м. Слов'янська № 835, право власності на гараж станом на 01.01.2013 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстровано. ОСОБА_4 був замовником інвентаризації у серпні 2008 року (а.с. 18).

Як пояснив у засіданні суду першої інстанції представник 3 особи, гараж, що належить на праві власності ОСОБА_3 та який за рішенням суду належить ОСОБА_4, це один і той же гараж. АДРЕСА_1, як юридичної адреси взагалі не існує.

Позивач зверталася до відповідача з письмовою вимогою від 19.08.2014 року щодо усунення перешкод у користуванні належним їй на праві власності гаражем, яка залишилася без задоволення, що підтверджується копіями зазначеної вимоги, направленої на адресу відповідача, описом вкладеного у цінний лист (а.с. 19, 20). Вказана вимога вручена одержувачу особисто 29.08.2014р. (а.с. 21).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_4 користується гаражем на праві власності, яке визнано за ним рішенням суду та яке не скасовано, тому він своїми діями не порушує право власності ОСОБА_3

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, за роз'ясненнями п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності і інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, не зареєстрував, відповідно, право власності на гараж не набув. В той час як позивач надала суду правовстановлюючі документи на підтвердження належності їй нерухомого майна на праві власності, тому підставно, як власник гаражу, заявила вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, ухвалене в справі судове рішення не може вважатися законним й обґрунтованим, тому, відповідно до ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з ОСОБА_4 понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 365,40 грн. (243,60 грн. + 121,80 грн.) (а.с. 1, 128).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії акту прийому - здачі послуг до договору про надання правової допомоги умови договору адвокатом Мурадовим А.Л. виконані належним чином на суму 2 000 грн. (а.с. 23).

Проте, відомостей про склад витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, та розрахунку таких витрат ані позивачем, ані його представником не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій. У зв'язку з чим, вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належним їй на праві власності гаражем,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати ОСОБА_4 звільнити гараж,який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від майна, що належить ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: