Номер провадження: 22-ц/785/4257/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області, про виселення та зобовязання зняти з реєстрації за місцем проживання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

21 листопада 2014 року ОСОБА_2, на підставі ст. 116 ЖК України, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення із належного їй житлового будинку № 21 по вул. Крупській у с. Калаглія Овідіопольського району Одеської області, а також про зобовязання Овідіопольського РС ГУДМС України зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову позивач, посилалась на те, що вона є власником будинку за вказаною вище адресою, а відповідач по справі є її зятем, який кривдить її, постійно погрожує їй, вчиняє сварки, застосовує фізичне насильство до неї, та до своєї дружини (її доньки), з приводу чого вона неодноразово зверталася до органів міліції.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що позивач навмисно провокує конфлікти, та звертається до правоохоронних органів, оскільки не бажає, щоб він проживав у будинку зі своєю сімєю.

Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеський області просив справу розглянути за відсутності їх представника.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області про виселення та зобовязання зняти з реєстрації за місцем проживання відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 18 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному у обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечує відповідач.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За правилами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що ніхто не може бути протиправно виселений із займаного ним житла, що між сторонами існують конфліктні стосунки, але позивачем не доведено факту систематичного порушення правил співжиття з боку відповідача.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Статтею 9 ч. 4 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

За змістом ст.ст.156,64 ч.2,157 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника належать: дружина, діти, батьки та інші особи, які з ним постійно проживають і ведуть спільне господарство. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу.

За ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 21 по вулиці Крупській у с. Калаглія, Овідіопольського району Одеської області. Разом із нею, у цьому ж будинку проживає її донька ОСОБА_4 та малолітні онуки ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а також відповідач по справі - зять ОСОБА_3 (а.с.5, 6, 7). За наявною у справі постановою дільничного інспектора Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 11 жовтня 2012 року у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_2 по факту заподіяння останній легких тілесних ушкоджень відносно відповідача ОСОБА_3 було відмовлено за відсутністю складу злочинів, передбачених ст.ст. 121, 122, 296 КК України, та розяснено заявнику право на звернення до суду із заявою приватного обвинувачення (а. с. 30, 72). За поясненнями ОСОБА_2 вона до суду з заявою приватного обвинувачення стосовно відповідача не зверталась внаслідок примирення з відповідачем. Наявність конфліктів між сторонами в період з 2012 до літа 2014 року із матеріалів справи не вбачається, оскільки відповідні письмові докази відсутні.

За копією висновку експерта № 395 від 13.08.2014р. у ОСОБА_2 21 липня 2014 року були виявлені легкі тілесні ушкодження, які зі слів потерпілої, виникли внаслідок удару кулаком завданого зятем ОСОБА_3 (а.с.10-11) Подання скарги приватного обвинувачення до суду за вказаним фактом позивач заперечує, а відповідач своєї провини не визнає. Інші докази відсутні. Із наявного у справі висновку та листа Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 05 серпня 2014 року № 65/3-9п вбачається, що у звязку зі зверненням позивача, яке мало місце 28 липня 2014 року, відносно ОСОБА_3 був складений протокол офіційного попередження щодо неприпустимості здійснення насильства в сім'ї (а.с.8-9, 53). Разом з тим, із досліджених апеляційним судом матеріалів Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області (ЖЕУ № 6000 за заявою від 28.07.2014р.), зокрема із письмового пояснення відповідача, вбачається, що сам відповідач факт вчинення ним протиправних дій 27 липня 2014 року стосовно позивача заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_2 навмисно звертається зі скаргами на нього до міліції, оскільки не бажає, щоб він проживав у неї вдома; при цьому очевидці та свідки сторонами названі не були, і працівниками міліції не встановлені. Фактів звернення позивача до сільради, до громадськості для вжиття заходів громадського впливу щодо відповідача із матеріалів справи не вбачається.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР виселення на цій підстав може мати місце, якщо наймач(власник), члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Таким чином, виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖК УРСР, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки

Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Згідно Академічного тлумачного словника української мови (1970 1980), систематичний - це: 1. Який являє собою систему; 2. Який спирається на певну систему; 3. Постійний, регулярний.. (Словник української мови: в 11 томах. - Том 9, 1978. - стор. 205).

Відтак, за станом на момент виникнення спору, зокрема на момент подачі позову до суду систематичність винної та протиправної поведінки відповідача, а також безрезультатність заходів попередження або суспільного впливу на нього, позивачем доведені не були, і судом такі не встановлені. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому посилання позивача на те, що відповідач з 2010 року систематично зловживає алкоголем, вчиняє сварки, дебоші, ображає її, застосовує до неї фізичне та психічне насильство до уваги колегією суддів братися не можуть.

За наявними у справі письмовими доказами в процесі розгляду цієї справи у суді позивач також зверталася до правоохоронних органів зі скаргами на негативну та образливу поведінку відповідача, зокрема 12 грудня 2014 року та 05 січня 2015 року.(а.с.48-49,37а-38) Проте, із досліджених апеляційним судом матеріалів Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області по цим зверненням вбачається, що у виникненні конфліктів сторони звинувачують одне одного, а інші належні та допустимі докази винної поведінки тільки відповідача відсутні. До апеляційної скарги позивачем додано висновок по її зверненню до правоохоронних органів від 17.02.2015р., у відповідності з яким позивач 05.02.2014р. поскаржилась на неодноразову протиправну поведінку відповідача. За вказаним висновком донька позивача факт протиправної поведінки її чоловіка ОСОБА_3 стосовно своєї матері заперечує, і посилається на намір матері виселити їх з будинку. Свідки та очевидці конфлікту за вказаним висновком також відсутні.(а.с.81-82)

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відповідач неодноразово викрадав цінні речі та предмети побуту, належні їй, позивачу, та її покійному чоловікові, не можуть братися до уваги, оскільки із відповідними заявами до правоохоронних органів ОСОБА_2 не зверталась, і належних та допустимих доказів на підтвердження викладених нею фактів не надавала.

Доводи позивача про те, що право власності є непорушним, що відповідач був зареєстрованим у її будинку тимчасово, що він неправомірно проживає в будинку у звязку з закінченням строку проживанням тощо до уваги братися не можуть, оскільки суд апеляційної інстанції за ст. 303 ЦПК України обмежений тими позовними вимогами, які були заявлені позивачем у суді першої інстанції. У цій справі позов було заявлено позивачем на підставі ст.116 ЖК України. Ухваленим рішенням позивач не позбавляється можливості подати новий позов до відповідача на інших правових підставах, у тому числі на підставах, визначених ст. 406 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права і без таких порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому законні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування правильного рішення суду з формальних міркувань відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304,307,308,313-314,315-317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. ОСОБА_7 Дрішлюк