Справа № 347/1114/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Цалин Б.М.

з участю секретаря: Терлюжак Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стопчатівської сільської ради про визнання права власності , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Стопчатівської сільської ради про визнання права власності.

Позивач в судове засідання не з»явився , подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності за станом здоров»я, вимоги позову підтримує та просить задоволити.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що останній в 1993 році придбав в АТ «Підгір»я» житловий будинок та господарські споруди згідно двохстороннього договору купівлі-продажу від 29.10.1993 року та акту прийому передачі від 18.11.1993 року на загальну суму 709518,23 крб. , що становило 10000 доларів США, яке розміщено в с.Стопчатів вул.. Центральна 34 , Косівського району , Івано-Франківської області.

Договір фактично укладений, однак не посвідчувався нотаріально, за їх зволіканням та ухиленням, як сторін договору, а на даний час втрачена така можливість в силу ліквідації іншої сторони у договорі АТ «Підгір»я» без правонаступництва. Окрім укладення договору був підписаний акт прийому-передачі нерухомого майна, відповідно до якого АТ «Підгір»я" передало, а він прийняв об»єкт нерухомого майна, за що, у свою чергу, оплатив його вартість у обумовленому між ними розмірі 10000 доларів США . З вказаного часу він володіє та користується придбаним об»єктом нерухомого майна у межах власних потреб і має намір у подальшому там проживати . Зазначає, що таким чином він та АТ «Підгір»я» , як сторони у договорі купівлі-продажу, досягли всіх істотних умов у ньому, виконали визначені ним обов»язки, а, відтак, договір вважається виконаним у повному обсязі. Оскільки вказаний договір купівлі-продажу укладався без нотаріального посвідчення, так як похід до нотаріуса постійно відкладався через об»єктивні причини, що унеможливило подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, відтак він не може виготовити правовстановлюючий документ на об»єкт нерухомого майна на своє ім»я через відмову компетентного органу у реєстрації договору. З огляду на вказане, він був змушений звертатися до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на об»єкт нерухомого майна на підставі згаданого договору купівлі-продажу.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився , подав заяву із клопотанням про розгляд справи у відсутності . Проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечень не мають.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такі слід задовольнити у повному обсязі з наступних підстав.

Як встановлено судом, 29.10.1993 року ОСОБА_1 придбав в АТ «Підгір»я» житловий будинок та господарські споруди на підставі двохстороннього договору купівлі-продажу ( а.с. 7 ), яке розміщено в с.Стопчатів вул.. Центральна 34 , Косівського району , Івано-Франківської області. Сам факт передачі позивачу такого нерухомого майна у натурі стверджується актом прийому-передачі від 18.11.1993 року (а.с.8) , підписаного позивачем (покупцем) та уповноваженим представником АТ «Підгір»я» ОСОБА_2 . Разом з тим, договір купівлі-продажу житлової будівлі нотаріально не посвідчувався .

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Одними із підстав виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Поняття та види правочинів регламентовані ст.202 ЦК України, за якою правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У свою чергу, поняття та види договору регламентовані ст.626 ЦК України, за змістом якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, де, з-поміж іншого, йдеться про те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтями 208, 209 ЦК України визначено коло правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню.

За змістом ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відтак, договір купівлі-продажу житлової будівлі, укладений 29.10.1993 року між позивачем та АТ «Підгір»я», повинен був укладатись у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки законом чітко віднесено такий вид правочину до правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню.

Однак, відповідно до ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз»яснюється у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, у тому числі заявлені у зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом обмежень для укладення договору купівлі-продажу житлової будівлі. Так, житлова будівля, про яку йдеться у договорі, належала АТ «Підгір»я», згода на продаж такої будівлі була надана уповноваженим органом зазначеного товариства у встановленому порядку ( рішенням зборів уповноважених представників від 31.10.1992 року) за визначену ціну продажу, а покупцем являвся саме позивач в справі ОСОБА_1 . Житлова будівля не входить до числа речей, вилучених з цивільного обороту, або ж заборонених до обігу і таке інше.

Судом також встановлено, що між сторонами договору купівлі-продажу досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Так, перед його укладенням позивач ОСОБА_1 який виступав у ньому покупцем оплатив в повній мірі АТ «Підгір»я», яке виступало продавцем, кошти у розмірі, визначеному договором , після чого було передано предмет договору житлову будівлю позивачу. З того часу ОСОБА_1 прийняв такий об»єкт нерухомого майна, володіє та користується ним у межах своїх потреб.

Таким чином, договір купівлі-продажу житлової будівлі, укладений 29.10.1993 року між позивачем та АТ «Підгір»я» відповідає вимогам ст. ст. 203, 207, -209,655-657 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, та п. 1 ч. 2 ст. ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст.392 ЦК України особа може пред»явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи ту обставину, що незаконність набуття позивачем права власності на житловий будинок , та господарські споруди , що в с. Стопчатів вул.. Центральна 34 Косівського району не встановлена судом і такий факт не оспорюється, суд вважає, що таке право набуте позивачем правомірно на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі наведеного, ст. ст. 328, 334 ЦК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) , жит. ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, спорудами , що в с.Стопчатів по вул.. Центральна 34 Косівського району Івано-Франківської області .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Б.М.Цалин