У Х В А Л А

24 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сімоненко В.М.,
Григор'євої Л.І.,
Гуменюка В.І., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2001 року по 21 вересня 2011 року. За цей період ними було набуто рухоме та нерухоме майно, яке є спільною сумісної власністю подружжя.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку поділити майно не можливо, просила суд: визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, розташованої по АДРЕСА_1; покласти на відповідача обов'язок по сплаті залишку заборгованості по кредиту, отриманому від ПАТ «Укрсоцбанк» згідно з укладеним 24 квітня 2007 року кредитним договором; стягнути з ОСОБА_4 грошове відшкодування за відчуження об'єктів нерухомого майна, розташованих по вул. Декабристів, без її на те згоди, у розмірі Ѕ від їх дійсної вартості; стягнути грошове відшкодування за самовільне використання коштів, внесених відповідачем до статутних фондів господарських товариств; присудити їй половину отриманого ОСОБА_4 страхового відшкодування за втрачений автомобіль Lexus LX 470; визнати за нею право власності на Ѕ спірних земельних ділянок, а також просила розділити між нею та ОСОБА_4 речі домашнього обіходу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 3 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ спірних земельних ділянок; визнано право власності позивачки на Ѕ побутового майна подружжя, яке знаходить у квартирі по АДРЕСА_1, проведено його поділ в натурі. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5, а саме щодо визнання права власності на 2/3 частини квартири по АДРЕСА_1, стягнення грошового відшкодування за відчуження об'єктів нерухомого майна без її на те згоди та грошового відшкодування внесених відповідачем до статутних фондів товариств коштів, а також щодо стягнення половини страхового відшкодування - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на квартиру в порядку поділу спільного майна подружжя та стягнення грошового відшкодування за використання коштів, внесених ОСОБА_4 до статутних фондів товариств, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 грудня 2014 року визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності на Ѕ частині квартири по АДРЕСА_1, встановлено право користування квартирою, стягнуто з відповідача половину вартості грошового відшкодування за кошти внесені до статутного капіталу (фонду) товариства з обмеженою відповідальністю «Буковинажитлобуд».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в справі за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 грудня 2014 року на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленої судом касаційної інстанції ухвали в частині відмови у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Для прикладу наявності неоднакового застосування вказаної норми матеріального права ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року та 1 жовтня 2014 року, в яких зазначена норма застосована по іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах слід розуміти таке, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, надана як приклад неоднакового застосування норми матеріального права, не свідчить про неоднакове застосування касаційним судом частини четвертої статті 65 СК України, оскільки, суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог щодо визнання за одним із подружжя права власності на частину квартири, придбаної за кредитні кошти та переданої в іпотеку з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, як і в справі, що переглядається, не розглядав питання розподілу між сторонами спору боргу за кредитним договором.

Щодо посилання заявника на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року, то це рішення не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї самої норми матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки вказана ухвала постановлена в процесі судового розгляду справи, рішення у якій переглядається Верховним Судом України.

За таких обставин, наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про поділ спільного майна подружжя до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:В.М. Сімоненко
Л.І. Григор'єва
В.І. Гуменюк