Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 227/5688/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що згідно із платіжним дорученням від 14.12.11 ним на рахунок в іноземній валюті відповідача, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» було перераховано 814 доларі США, що в гривневому еквіваленті станом на 14.12.11 становило 6 503,86 грн.

Згідно з платіжним дорученням від 22.03.12 позивачем на рахунок в національній валюті відповідача, відкритий у АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ», було перераховано 5 450 грн.

Дані перерахунки були здійснені позивачем помилково, без будь-якої правової підстави, і він не мав із відповідачем про перерахування грошових коштів будь-яких домовленостей.

Між позивачем та відповідачем немає родинних відносин, ділових стосунків чи інших зобовязань, а тому дані кошти не могли бути перераховані відповідачу як подарунок, позика, доплата за послуги чи товар.

Перераховані грошові кошти набуті відповідачем безпідставно і на даний час повернуті ним не були.

Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24 768,02 грн., що складається з 18 130,08 грн. безпідставно набутих коштів; 2 550,18 грн. інфляційних втрат; 1 028,55 грн. 3 % річних від простроченої суми безпідставно набутих грошових коштів; 3 059,21 грн. процентів за користування грошовими коштами. Судові витрати покласти на відповідача.

Позивач направив до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його та представника відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідачем направлялись до суду заперечення проти позову, в яких він просив у позові відмовити, а розгляд справи провести у його відсутності.

Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно платіжного доручення № Р24А09989 від 14 грудня 2011 року ОСОБА_1 перераховано на кредитний рахунок ОСОБА_2 (№ 328589) суму коштів в розмірі 814 дол. США, з призначенням платежу перерахунок особистих коштів.

Згідно платіжного доручення № Р24А56026 від 22 березня 2012 року ОСОБА_1 перераховано на кредитний рахунок ОСОБА_2 (№ 8017) суму коштів в розмірі 5450 грн., з призначенням платежу перерахунок особистих коштів.

Стаття 1212 ЦК України визначає що, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до правової позиції зазначеної в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Відповідно до ст. 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Згідно ст. 33.2 даного закону платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Відповідно до листа Національного Банку України № 25-011/46-181 від 09.01.98 року «Про повернення помилково зарахованих (списаних) коштів» питання про повернення коштів у випадку, коли вони помилково зараховані з вини клієнтів банку, має вирішуватися клієнтами самостійно з фактичними одержувачами коштів у претензійно-позовному порядку.

Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22 визначає шо кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 22 помилкове списання/зарахування коштів - списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

При цьому, відповідно до термінів, викладених у зазначеному пункті Інструкції № 22 неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Позивачем ОСОБА_1 в своєму позові не зазначено звідки у нього два рахунки відповідача на які він переказував кошти, та при яких обставинах він здійснював переказ коштів.

Так позивач, обґрунтовуючи свої вимоги не довів, що відповідач був неналежним отримувачем коштів, а грошовий переказ здійснювався іншій особі.

Окрім того позивачем не надано суду доказів щодо звернень до відповідача з відповідними пояснювальними листами-вимогами, яким він міг би вимагати повернення безпідставно перерахованих коштів.

Тобто, позивачем не доведений сам факт безпідставності перерахунку грошових коштів відповідачу, адже грошові кошти перераховувалась конкретно визначеній особі, в різний час і на різні кредитні рахунки.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, позивач не довів тих обставин на які він посилалася як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, не спростував тих обставин на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 6, 15, 16, 1212, 1213 ЦК України, та керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Дубас Т.В.