УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом закритого акціонерного товариства «Жилкомунсервіс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року закрите акціонерне товариство «Жилкомунсервіс» (далі - товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги в розмірі 2 503 грн. 84 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 168 грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 40 грн. 96 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, у зазначеній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 Відповідачі не сплачують плату за комунальні послуги та плату за квартиру, що стало підставою для звернення його до суду з указаним позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ЗАТ «Жилкомунсервіс» заборгованість за комунальні послуги та плату за квартиру у розмірі 2 503 грн. 84 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму стягнутої заборгованості за комунальні послуги з 2 503 грн. 84 коп. до 2 353 грн. 04 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову не оскаржені, а тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 1996 року (а.с. 4).

З довідки форми 3, складеної працівниками позивача, вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 (а.с. 5).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, борг по сплаті за комунальні послуги становить 2 503 грн. 84 коп. за період з березня 2009 року по червень 2010 року (а.с. 8).

Суди, вирішуючи спір, виходили з обов'язку відповідачів вносити плату за комунальні послуги та наявності заборгованості останніх з оплати зазначених послуг.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 вказував на те, що в будинку, у якому знаходиться його квартира, раніше знаходився гуртожиток, в кінці 1990 років проводилася його реконструкція. Його квартиру не було належним чином реконструйовано, унаслідок чого в квартирі було відсутнє централізоване опалення, гаряче та холодне водопостачання. В грудні 2010 року він підключився до внутрішньо будинкових труб гарячого та холодного водопостачання, до цього часу оплачував лише квартирну плату.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надав до суду заяву на ім'я позивача від 22 січня 2010 року з проханням створити комісію та обстежити квартиру і провести розрахунок комунальних послуг по факту споживання (а.с. 39); акт позивача від 1 липня 2010 року (а.с. 64); висновок експерта від 19 червня 2014 року згідно якого трубопроводи та прилади опалення (радіатори) квартири АДРЕСА_1, самовільне підключення або відключення трубопроводів та приладів системи опалення вказаної квартири до або від центральної системи опалення будинку, за умови її функціонування, технічно неможливе; лист Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 28 листопада 2014 року, яким підтверджено відсутність централізованого опалення у належній йому на праві власності квартирі; відсутність документації щодо реконструкції будинку (а.с. 155-156).

Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин, не надали належної оцінки наданими відповідачем доказам, не зазначили, якими доказами спростовано доводи ОСОБА_3 та дійшли передчасного висновку про наявність заборгованості відповідачів з оплати зазначених послуг.

Стягуючи заборгованість по сплаті коштів з відповідачів у солідарному порядку, суди не зазначили правову підставу для покладення на останніх відповідальності саме в такому порядку.

З огляду на викладене, ухвалені судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

О.М. Ситнік