Справа № 489/7115/14-ц
н/п 2/490/2424/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

27 травня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевої О.С.

за участю представника позивача - Середа О.С.

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олени Олександрівни до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через Центральний районний суд м. Миколаєва до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН

Справа № 489/7115/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Кошевої О.С.

за участю представника позивача - Середа О.С.

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тищенко Олени Олександрівни до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року позивачка Тищенко О. О. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила зобов'язати її відізвати усі скарги, заяви та заяви про порушення кримінальних справ з приводу недостовірної інформації щодо образи честі, гідності та ділової репутації позивачки, а також стягнути на її користь суму у розмірі 5 000 грн. як компенсацію за завдану цими діями моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 13 січня 2011 року вона посвідчувала справжність підпису відповідачки на заяві про надання згоди на продаж квартири своїм чоловіком. У подальшому ОСОБА_4 почала оскаржувати дійсність посвідченого нею підпису, за її заявою було відкрито кримінальне провадження відносно позивачки. Позивачка вважає, що відповідачка завідомо неправдиво повідомила суд та органи досудового розслідування про підробку підпису, внаслідок чого, на думку позивачки, її честь, гідність та ділова репутація поставлені під сумнів в очах клієнтів та колег-нотаріусів.

У судовому засіданні представник позивачки Середа О. С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що вони обґрунтовуються зверненням до начальника відділу Державної виконавчої служби, Генеральної прокуратури України, порушеним кримінальним провадженням. Розповсюдження та поширення недостовірної, на думку Середи О. С., інформації мало місце, оскільки при зверненні відповідачки до начальника управління юстиції її питали колеги, чи дійсно мали місце факти, викладені у скарзі. Доказом недостовірності поширюваної ОСОБА_4 інформації, на думку представника позивачки, є те, що відповідачка була особисто присутня при вчиненні нотаріусом Тищенко О. О. нотаріальної дії, самостійно ставила підпис на заяві про надання згоди на продаж квартири чоловіком.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що розповсюдження інформації поза державних органів не було, а відповідачкою лише було використано її право на звернення до посадових осіб органів прокуратури, внутрішніх справ за захистом свого права, оскільки вона вважає, що було вчинено злочин. Представник відповідачки також вважає, що ознак публічного поширення ОСОБА_5 недостовірної інформації немає.

Вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

13 січня 2011 року за реєстровим № 46 Тищенко О. О., як приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, засвідчила справжність підпису Тищенко О.О. на заяві про надання згоди на продаж квартири її чоловіком. У зв'язку з вчиненням нотаріусом нотаріальної дії було витрачено бланк серії ВРД № 078073.

15.03.2013 року відповідачка звернулася до органу внутрішніх справ із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказувала та не, що позивачкою у змові з іншими особами було підроблено підпис на заяві про надання згоди на продаж квартири. На підставі заяви було внесено відомості до ЄРДР за №0001442 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

16 жовтня 2013 року відповідачка звернулася до начальника відділу Державної виконавчої служби із скаргою, в якій зазначала, що Тищенко О. О. є лженотаріусом, нею було підроблено підпис ОСОБА_4 на вказаній заяві. При цьому відповідачка висловила припущення, що нотаріус є подругою і знаходиться у змові із слідчим у кримінальному провадженні.

У подальшому відповідачка зверталася до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним та визнання права власності. В порядку оскарження рішення цивільна справа розглядалася Апеляційним судом Чернігівської області. На поточний час на судові рішення відповідачкою було направлено касаційну скаргу, в якій вона безпосередньо оскаржує факт вчинення нею особисто підпису на робочому місці нотаріуса Тищенко О. О.

Позивачка Тищенко О. О. вважає, що вказаними скаргами та заявою відповідачки про кримінальне правопорушення остання поширює неправдиву інформацію, внаслідок якої її честь, гідність та ділова репутація підлягає захисту, оскільки ця інформація стала відомою її колегам та клієнтам.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до п. 16 вказаної Постанови Пленуму ВСУ у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2003 від 10.04.2003 року (справа про поширення відомостей) звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідачки, пов'язані з її зверненнями до посадових осіб органів державної влади не можуть вважатися поширенням інформації, оскільки вони є реалізацією конституційного права громадян на звернення.

В той же час, відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Однак, дотепер цивільна справа, у якій відповідачка оскаржує факт вчинення нею особисто підпису на робочому місці позивачки, знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, остаточне рішення вказаним судом не винесено. Крім того, згідно з відповіддю заступника начальника СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області кримінальне провадження № 0001442 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за заявою ОСОБА_4 на даний час перебуває у провадженні, тобто фактично питання про достовірність чи недостовірність інформації не може бути вирішено до прийняття остаточного рішення вказаними вище органами державної влади.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у діях відповідачки відсутній юридичний склад поширення неправдивої інформації, у зв'язку з чим честь, гідність та ділова репутація позивачки не потребують судового захисту.

Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, однак, оскільки судом не встановлено факту приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю його вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через Центральний районний суд м. Миколаєва до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН