Справа № 464/3572/15-ц
пр.№ 2/464/1108/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань Кравс С.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення несплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 19402 грн. 75 коп., пені в розмірі 2057 грн. 60 коп., інфляційних витрат в розмірі 2095 грн. 50 коп., трьох відсотків річних в розмірі 108 грн. 12 коп., витрат, понесених у зв'язку із відновленням порушеного права в розмірі 3600 грн. та судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Обгрунтовує позов тим, що 06 листопада 2014 року о 17:10 год. на вул.Скрипника, 15 у м.Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 2102 номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 (страховий поліс АІ/044028, виданий ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», з терміном дії з 09.05.2014 до 08.05.2015) та автомобіля Пежо-406, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача. Зважаючи на те, що ДТП відбулась за участю лише забезпечених транспортних засобів, за відсутності травмованих людей, за згоди учасників ДТП щодо обставин її скоєння, за відсутності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, водії скористались своїм правом, передбаченим ч. 33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у відповідності до якого ОСОБА_4 визнав свою вину у настанні даного ДТП.

Оскільки у ОСОБА_4 настає відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди внаслідок ДТП, а його відповідальність застрахована згідно страхового полісу, тому відповідальність заподіювача шкоди відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів покладається страховика - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідача по справі. У зв'язку з наведеним, позивачем 07.11.2014 подано відповідачу всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування, а 13.11.2014 позивач за погодженням з відповідачем звернувся до судового експерта для визначення розміру вартості відновлювального ремонту. Відповідно висновок експертного автотоварознавчого дослідження наданий відповідачу 21.11.2014.

У відповідь відповідачем повідомлено позивача про проведення оплати в порядку черговості. Таким чином, відповідач визнав право позивача на отримання виплати страхового відшкодування і повинен здійснити оплату до 21.02.2015 в розмірі 19402 грн.75 коп.

Однак з невідомих позивачу підстав, відповідачем у встановлений законом термін так і не було перераховано суму страхового відшкодування. Зазначає, що заяву на виплату страхового відшкодування відповідач отримав 21.11.2014 і повинен був сплатити страхове відшкодування на користь позивача, проте станом на 30.04.2015 страхове відшкодування несплачене. Відтак, загальний розмір пені по простроченій сумі за період прострочення з 22.11.2014 по 30.04.2015 становить 2057 грн. 60 коп., яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Крім того, просить також стягнути з відповідача понесені за рахунок інфляції втрати в розмірі 2095 грн. 50 коп. та 3% річних в розмірі 108 грн. 12 коп., а також вартість послуг судового експерта в розмірі 600 грн. і вартість послуг ТзОВ «Автопоміч» в розмірі 3000 грн., як вимушені витрати понесені позивачем для відновлення порушеного права.

Представник позивача ОСОБА_2, що діє згідно довіреності від 17.04.2015 (а.с.28), в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання повторно не з'явився. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.36, 42), суд, з урахуванням думки представника позивача, керуючись ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника вiдповiдача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Судом встановлено, що 06.11.2014 о 17.10 год. на вул.Скрипника, 15 у м.Львові сталася ДТП з участю автомобіля ЗАЗ 2102 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Пежо 406 номерний знак НОМЕР_1 під керування позивача.

Встановлено, шо водій ОСОБА_4, будучи застрахованим згідно страхового полісу серія АІ/1044028 у ПрАП «Українська транспортна страхова компанія» терміном дії з 09.05.2014 до 08.05.2015, визнав свою вину у настанні даного ДТП. Зважаючи на те, що ДТП відбулась за участю лише забезпечених транспортних засобів, за відсутності травмованих людей, за згоди учасників ДТП щодо обставин її скоєння, за відсутності ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, водії скористались своїм правом, передбаченим ч. 33.2 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол). (а.с.6)

Відповідно до положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до положень ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», з вини останнього відбулась дорожньо-транспортна пригода, тобто мав місце страховий випадок, у зв'язку із чим у відповідача виник обов'язок по відшкодуванню завданої шкоди позивачу.

Відповідно до положень п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає заяву про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що позивачем у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 07 листопада 2014 року подано заяву про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем кошти позивачу як потерпілому не виплачені, відповіді не надано. (а.с.7,8,9)

Відповідно до положень ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналогічна позиція визначена і у Постанові Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Як вбачається із копії висновку №4832 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо 406, належного позивачу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 19402 грн. 75 коп. (а.с.11-21)

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В судовому засіданні встановлено, що оригінал висновку №4832 експертного автотоварознавчого дослідження та квитанцію про оплату послуг експерта направлено відповідачу поштовим відправленням і відповідачем отримано 21.11.2014. Натомість, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на звернення позивача суму страхового відшкодування останньому не сплатила. Тому зі страховика слід стягнути суму страхового відшкодування в сумі 19402 грн. 75 коп. в судовому порядку.

Суд звертає увагу, що зобов'язання по виплаті страхового відшкодування відповідачем повинно було бути виконане до 21.02.2015. З цього часу, права позивача щодо отримання суми страхового відшкодування були порушеними.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку містяться у ст.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою зазначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати0 з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За таких обставин, з відповідача також підлягає стягненню пеня за період з 22.02.2015 по 03.03.2015, виходячи із розміру заборгованості 19402,75 грн. та розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у вказаний період - 19,5 %, а за період з 04.03.2015 по 30.04.2015 та подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у вказаний період - 30%, а усього у сумі 2057 грн. 20 коп.

Крім того, суд зважає на юридичну природу правовідносин сторін і вважає, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено безпідставність невиплати страхового відшкодування, суд також погоджується із доводами позивача про стягнення суми інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 2095 грн. 50 коп. та трьох процентів річних в сумі 108 грн. 12 коп.

Крім того, згідно із вимогами ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Оскільки відповідачем не виконано обов'язок щодо сплати позивачу страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу, тому заслуговують на увагу доводи позивача про покладення обов'язку на відповідача витрат, понесених у зв'язку з відновленням порушеного права. Зважаючи на те, що позивач здійснив оплату послуг судового експерта в розмірі 600 грн. (а.с.10) і був змушений звернутися до суб'єкта господарської діяльності ТзОВ «Автопоміч» для складання позовної заяви для захисту порушеного права, що спричинило додаткові (вимушені) витрати в сумі 3000 грн. (договір від 17.04.2015, рахунок-фактура від 17.04.2015, копією квитанції), тому в цій частині позовні вимоги також підлягають до задоволення. (а.с.24,26, 27)

Таким чином, стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача підлягає несплачена сума страхового відшкодування в розмірі 19402 грн. 75 коп., пеня в розмірі 2057 грн. 60 коп., інфляційні втрати в розмірі 2095 грн. 50 коп., три проценти річних в розмірі 108 грн. 12 коп., понесені збитки в розмірі 3600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати - судовий збір в розмірі 272 грн. 64 коп. (а.с.1).

На підставі ст.ст.1166, 1188 ЦК України, ст.ст.6, 22, 33, 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд , -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 19402 грн. 75 коп., пеню в розмірі 2057 грн. 60 коп., інфляційні втрати в розмірі 2095 грн. 50 коп., три проценти річних в розмірі 108 грн. 12 коп., понесені збитки в розмірі 3600 грн., а разом 27 263 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят три) грн. 97 коп. та судові витрати в розмірі 272 грн. 64 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Ю.Горбань