АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

18 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В., Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року,

встановила:

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Договором кредитної лінії від 30.04.2013 р. в сумі 30 387 грн. 15 коп. В ході розгляду справи збільшив свої вимоги та просив стягнути заборгованість в сумі 42 161 грн. 28 коп.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року позов було задоволено частково - стягнуто на користь позивача солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та неустойку в сумі 500 грн. та з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість: по тілу кредиту - 7 674 грн. 80 коп., по відсоткам - 20 292 грн. 17 коп. та неустойку в сумі 500 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення змінити та задовольнити вимоги позивача лише в частині стягнення пені в сумі 329 грн. 60 коп. та додаткових відсотків в сумі 3 936 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він уклав з ОСОБА_1 30.04.2013 р. Договір кредитної лінії, за умовами якого їй було надано 80 000 грн. Того ж дня на забезпечення виконання цього договору було підписано два договори поруки із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути солідарно з позичальника та поручителів заборгованість за договором з урахуванням уточнень в розмірі 42 161 грн. 28 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Сума неустойки, яка складалась зі штрафу в сумі 3 837 грн. 40 коп. та пені в сумі 9 939 грн. 47 коп., судом першої інстанції була зменшена до 500 грн.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 509, 525, 526, 530, 549-551, 1050, 1054 ЦК України та Закону України «Про кредитні спілки».

Однак повністю погодитись з висновком суду щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню на користь позивача, неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 30.04.2013 р. позивач уклав з ОСОБА_1 Договір кредитної лінії №130428/с. За умовами договору, позичальнику було надано кредитну лінію з лімітом в сумі 160 000 грн. строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 65,7% річних.

Однак, фактично позичальнику було надано в кредит лише 80 000 грн. та за погодженням між сторонами було складено графік погашення кредиту терміном на 1 рік - з 30.04.2013 р. по 25.04.2014 р. із зазначенням в графіку суми щомісячного погашення тіла кредиту, відсотків та дати, до якої має бути внесено черговий платіж.

В Додатковому договорі до Договору кредитної лінії №13028/с від 30.04.2013 р. в п.1 було передбачено, що у разі прострочення планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється в розмірі 1% на день на суму залишку по кредиту.

Сторони визнали, що фактично погашення кредиту здійснював ОСОБА_2

Посилання представника позивача на ту обставину, що кредит видавався терміном на 24 місяці, є необґрунтованим, оскільки графіком розрахунків, що міститься в Додатку №1 до Договору, і є його невід'ємною частиною, визначено сплату чергових платежів в термін до 25.04.2014 р., а тому підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами цього строку немає.

За несвоєчасне погашення тіла кредиту та відсотків умовами укладеного договору було передбачено нарахування пені за кожен день прострочення та штрафу. Суд першої інстанції зменшив заявлений до стягнення розмір неустойки, до складу якої увійшли пеня та штраф до 500 грн.

Натомість сума пені в розмірі 329 грн. 60 коп., яку визнає відповідач ОСОБА_2, не була нарахована при виникненні прострочення платежу у червні 2013 р., при зверненні до суду позивач в розрахунках такої суми не вказував, а крім того, пеня за червень 2013 р. мала бути стягнута при зарахуванні наступного чергового платежу відповідно до п. 3.4 укладеного між сторонами договору.

Згідно даного пункту погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягає неустойка (штраф, пеня), в другу чергу - відсотки за користування кредитом, в третю чергу - сума кредиту.

Доводи апелянта щодо відсутності за вказаним договором заборгованості по тілу кредиту є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідач ОСОБА_2 визнає, що ним було допущено прострочення сплати чергових платежів, а тому він погоджувався з вимогою щодо стягнення суми відсотків, які підлягали нарахуванню в подвійному розмірі - в сумі 3 936 грн. Однак, відповідно до п. 3.4 укладеного між сторонами договору в другу чергу мають погашатися відсотки за користування кредитом, а в третю - сума кредиту.

Оскільки ОСОБА_2 було допущено порушення строку внесення чергового платежу, відповідно до п. 1.1 Додаткового договору позивачем були нараховані підвищені відсотки як по кредиту з підвищеним ризиком. При внесенні наступних чергових платежів позивач зарахував відповідні кошти на погашення підвищених відсотків, в зв'язку з чим у позичальника утворилась заборгованість по тілу кредиту, що станом на день закінчення терміну дії договору становила 7 674 грн. 80 коп.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення суми заборгованості по відсоткам та зменшити її до 2 216 грн., а в іншій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року змінити та визначити розмір заборгованості по відсоткам - 2 216 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/19244/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6275/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.