АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/8014/13-ц 22-ц/774/862/К/15
Справа № 212/8014/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/862/К/15 Кулігіна Т.Д.
Категорія № 27 (4) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ«УкрСиббанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору № 0 від 23.10.2006 року відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 9106 доларів США, що дорівнює еквіваленту 45985,30 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.

23 жовтня 2006 року був укладений договір поруки між ПАТ«УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_5, відповідно до якого поручителі зобов'язались перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі.

Станом на 24 липня 2013 року за відповідачем ОСОБА_3 наявна заборгованість в сумі 12225,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 97715,79 в тому числі:

· непогашеного кредиту 8650,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 69144,97 грн.;

· пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 0 доларів США;

· заборгованості по процентам за користування кредитом - 3574,48 доларів США, що за курсом НБУ становить 28570,82 грн.;

· пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 0 доларів США.

Просив стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 97715,79 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 977,15 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2014 року, позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про відшкодування заборгованості за кредитним договором - закриті, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку зі смертю фізичної особи.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2014 року, в якому усунуто описку ухвалою від 06 квітня 2015 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості за кредитним договором - задоволений.

Стягнуто солідарно зОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 97715 грн. 79 коп.

Стягнуто солідарно зОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у рахунок відшкодування сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 997 грн. 15 коп.

В червні 2014 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 07 квітня 2014 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2015 року заява відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 07 квітня 2014 року - залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, невірному застосуванні норм матеріального права, ставить питання про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити ПАТ «УкрСиббанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з неї солідарно з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором. Так, про час та місце розгляду справи ані вона, ані ОСОБА_3 не були повідомлені належним чином, у зв'язку з чим не мали можливості повідомити суд про те, що предмет застави за кредитним договором № 0 від 23.10.2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_3 - легковий автомобіль НОМЕР_1 був вилучений та проданий Банком, у зв'язку з чим сума заборгованості по кредиту повинна бути зменшена на суму, яку Банк отримав від реалізації автомобіля. Також вважає, що в задоволенні позову до неї, як поручителя, незалежно від розміру заборгованості по кредиту, слід відмовити, оскільки у Банка виникло пред'явити до неї вимоги про порушення грошового зобов'язання протягом шести місяців, починаючи з 21.10.2011 року, коли закінчився строк повного погашення кредиту, а вони звернулись до суду з позовом лише 11.09.2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2 з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0Д 05 А 8589 Д, згідно умов якого, ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 9106,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних на строк до 22.10.2011 року. Сума кредиту дорівнює еквіваленту 45985,30 грн. за курсом НБУ на день укладання договору (а.с. 4-6 том 1).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, виконання зобов'язання позичальника за даним договором забезпечується: заставою автотранспорту ВАЗ-2115, 2006 року випуску, тип ТЗ легковий седан-В, 2006 року випуску, номер шасі/кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2; порукою ОСОБА_2 та порукою ОСОБА_5

Пунктом 5.7. кредитного договору передбачено, що, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та /або сплати процентів та/або комісій Банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі, шляхом звернення на предмет забезпечення, зазначений у п. 2.1 Договору, та інше майно позичальника.

23 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0Д 05 А 8589 П/1, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалась перед Банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0Д 05 А 8589 Д від 23.10.2006 року (а.с. 20 том 1).

Згідно п. 1.3 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основаної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених у вищезазначеному кредитному договорі.

Пунктом 4.3 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає за зобов'язаннями позичальника у повному обсязі взятих ним на себе зобов'язань по кредитному договору всім належним йому на праві власності майном.

Як вбачається з розрахунку, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, станом на 24.07.2013 року виникла заборгованість в розмірі 12225,17 доларів США, що за курсом НБУ становить 97715,79 в тому числі: непогашений кредит 8650,69 доларів США, що за курсом НБУ становить 69144,97 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 0 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3574,48 доларів США, що за курсом НБУ становить 28570,82 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 0 доларів США (а.с. 7-15 том 1).

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», стягуючи заборгованість за кредитним договором солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності вимог позивача та солідарного обов'язку відповідачів із повернення кредиту.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Одним із загальних принципів законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє підтвердження у положеннях ст. 627 ЦК України, і передбачає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

На підставі зазначених норм закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність заборгованості по кредитному договору, стягнення її з ОСОБА_3 та погоджується з розрахунком заборгованості по тілу кредиту, по процентам за користування кредитом в сумі 12225,17 доларів США, що еквівалентно 97715,79 грн., виходячи з розрахунку, який було надано позивачем.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Зі змісту Договору поруки вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно вимог вищевказаних норм матеріального права, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд, задовольняючи позов у цій частині, виходив з того, що згідно п. 1.3 Договору поруки, ОСОБА_2 відповідає перед кредитором за зобов'язаннями ОСОБА_3 в повному обсязі і порука є дійсною.

Однак судом не взято до уваги, що пунктом 1.2.2 Кредитного договору передбачено надання позичальнику кредиту з терміном погашення не пізніше 22 жовтня 2011 року, тобто чітко визначено момент настання строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі (а.с. 4 том 1).

Позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» була подана до суду 11 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, але ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції представниками позивача ПАТ «УкрСиббанк» не було надано доказів про надсилання банком вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 22 жовтня 2011 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що порука відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 0Д 05 А 8689 Д від 23 жовтня 2006 року припинилась на підставі ч. 4 ст.559 ЦК України, так як кредитор не протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимог до поручителя.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що порука відповідача ОСОБА_2 припинилася і вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 потрібно відмовити.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що предмет застави за кредитним договором № 0 від 23.10.2006 року, укладеним між Банком та ОСОБА_3 - легковий автомобіль НОМЕР_1 був вилучений та проданий Банком, у зв'язку з чим сума заборгованості по кредиту повинна бути зменшена на суму, яку Банк отримав від реалізації автомобіля, колегією суддів не може бути прийняте до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та доданого до апеляційної скарги Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 224 том 1), на час ухвалення рішення 07 квітня 2014 року, зазначений автомобіль ще не був реалізований, а лише 19 березня 2014 року було зареєстрована заборона його відчуження.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСибабнк» до ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 97715 грн. 79 коп. та судового збору за подання позовної заяви в розмірі 997 грн. 15 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 97715 грн. 79 коп. та судового збору за подання позовної заяви в розмірі 997 грн. 15 коп. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: