ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Справа № 174/971/15-ц

2-О/174/28/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи у справі: ОСОБА_2; ОСОБА_3; Реєстраційна служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області; Вільногірська міська рада Дніпропетровської області,

У С Т А Н О В И В:

Згідно заяви, що надійшла до суду 16.11.2015 року, заявниця зазначила, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1995 року, яке було видане на підставі розпорядження керівника органу приватизації Вільногірського виробничого об'єднання «Дніпроспецсільгоспмонтаж», який був забудовником будинку № 37-а по вул. Жовтневі в м. Вільногірську Дніпропетровської області, від 23.03.1995 р. за №11, їй а також членам її сім'ї - ОСОБА_4, її чоловікові, синові ОСОБА_2 і донці ОСОБА_3, було передано у спільну власність квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Зазначену вище квартиру, до її приватизації відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», було отримано її чоловіком ОСОБА_4 на сім'ю із 4-х осіб, перелічених вище, за ордером № 124 серії «Б» від 23.06.1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Вільногірської міської ради за № 196 від 17.05.1994 року, що підтверджується ордером на житло.

Після проведеної приватизації згаданої вище квартири, актом прийому-передачі від 10 квітня 1995 року, квартиру було передано власнику, що підтверджується зазначеним актом.

Право власності на квартиру повинно було бути зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства, установою, яка здійснювала інвентаризацію нерухомого майна. На той час, оскільки в м. Вільногірську БТІ було відсутнє, для проведення реєстрації права власності на квартиру, власники житла звернулись до малого підприємства «Конкурент», яке діяло в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області. Зазначеним вище підприємством було виготовлено технічний паспорт та здійснено реєстрацію права власності на житло, про що на звороті свідоцтва про право власності на квартиру було зроблено відповідну відмітку МП «Конкурент» про внесення запису в реєстрову книгу за № 212, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

29 жовтня 2013 р. її чоловік ОСОБА_4 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про його смерть, в зв'язку з чим відкрилась спадщина за законом на його майно, в тому числі й на належну йому частку в зазначеній вище квартирі.

У встановлений законом строк, а саме 28 листопада 2013 р., вона звернулась с заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, а її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в цей же день подали до нотаріальної контори заяви про відмову від своїх часток в спадщині на її користь, що може бути підтверджено матеріалами спадкової справи, в якій знаходяться зазначені вище заяви.

Однак, нотаріусом їй було усно роз'яснено про неможливість вчинення нотаріальної дії та неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4, в зв'язку з тим, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі в тексті - Інструкція), видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності може бути здійснена тільки після виділення частки померлого у спільному майні, а також при наявності витягу з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, в зв'язку з чим, їй було рекомендовано звернутись до державного реєстратора реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції для проведення реєстрації права на нерухоме майно - зазначену вище квартиру, що нею і було зроблено.

Рішенням державного реєстратора Вільногірського МУЮ від 22 листопада 2013 року за № 8228582 у державній реєстрації права на квартиру було відмовлено в зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, що підтверджується рішенням реєстратора, та невідповідність фактичним даним, зазначеним в свідоцтві про право на житло, даним технічної документації на нього.

З приводу отримання підтвердження про державну реєстрацію права на житло, вона також зверталась до БТІ м. Вільногірська, де їй було усно повідомлено про те, що МП «Конкурент» технічну та іншу документацій на квартиру та на будинок в цілому не передало, в зв'язку з чим, було виготовлено КП «БТІ м. Вільногірська» новий технічний паспорт на згадану вище квартиру від 25 листопада 2013 р., що може бути підтверджено шляхом допиту в якості свідка працівника БТІ. Згідно з даними КП «БТІ м. Вільногірська», загальна площа квартири складає 158, 4 кв. метри, з яких 53, 3 кв. метри житлової площі, також встановлено що забудовником був збудований балкон під цифрою «V» в технічному паспорті, площею 6,0 кв. метри. За даними ж технічного паспорту, складеного МП «Конкурент» в 1995 році, що додається, загальна площа квартири складає 102,0 кв. метри, з яких загальна житлова - 54, 1 кв. метри. Таким чином і в свідоцтві про право власності на житло, зазначеному вище, не вірно було визначено загальну площу квартири 102,0 кв. метри, що не відповідає дійсності. Крім того, до технічного паспорту на квартиру помилково не було включено наступні приміщення: вбудований в будинок гараж площею 23,4 кв. метри, вбудована в будинок комора площею 24, 3 кв. метри, тамбур площею 3, 1 кв. метри, які були збудовані забудовником житлового будинку, в якому розташовано спірну квартиру, та самовільно не будувались, та в первісну технічну документацію, хоч і були включені, але з невідомих причин узаконені не були та до свідоцтва про право власності на квартиру включені не були.

Таким чином, на сьогоднішній день, відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вказане вище житло за його власниками, а правовстановлюючий документ на квартиру в частині площі житла та допоміжних приміщень, не відповідає технічним даним на це житло. За таких підстав, підтвердити своє право власності на житло, зареєструвати це право власності на нього, та отримати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_4 є не можливим з підстав, викладених вище.

При житті ОСОБА_4, власники зазначеної вище квартири до органу місцевого самоврядування та БТІ про внесення до технічної та правовстановлюючої документації приміщень, що не увійшли в технічну документацію, не звертались.

Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. При житті ОСОБА_4 та після його смерті, між співвласниками зазначеної вище квартири, які перелічені вище, договір про визнання зазначеної квартири спільною сумісною власністю не укладався, та з такими заявами власники зазначеної вище квартири, ні до кого не звертались. Крім того, діюче законодавство України передбачає такі форми власності як спільна сумісна, або спільна часткова. В свідоцтві ж про право власності на житло, зазначену вище квартиру, форма власності взагалі не визначена. Таким чином, орган приватизації не визначив у встановленому законом порядку, яку спільну власність на квартиру мають її співвласники, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та унеможливлює отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_4

Оскільки один із співвласників майна - зазначеної вище квартири, ОСОБА_4, помер, то визначити частки кожного із співвласників зазначеної квартири в добровільному порядку, є неможливим. Так само усунути всі перелічені вище недоліки, наявні у правовстановлюючому документі на квартиру та технічному паспорті на неї, на цей час, також є неможливим з підстав, викладених вище.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки домовленості між співвласниками зазначеної вище квартири щодо перерозподілу часток між ними та спору з цього ж приводу між ними ніколи не було і на цей час не має, позивачі вважають, що кожному з співвласників зазначеної квартири має належати по закону її 1/4 частина.

З приводу наявних правовідносин, які склались стосовно володіння зазначеним вище житлом, вона в установленому законом порядку зверталась до суду з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права спільної часткової власності. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 р., що набрало чинності (справа № 174/552/15-ц, 2А174/258/2015), її позовні вимоги було задоволено частково, а саме визнано належність 1/4 частки зазначеної вище квартири на праві приватної спільної часткової власності при житті ОСОБА_4 - моєму чоловікові, та визнано право спільної часткової власності по 1/4 частці за кожним із співвласників зазначеної квартири, відповідно до технічних відомостей, зазначених у свідоцтві про право власності на квартиру, яке було видано органом приватизації в 1995 році.

Оскільки реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно при існуючих на цей час обставинах здійснити є неможливим, а право власності на нього за чинним законодавством України виникає саме з моменту його державної реєстрації, то за рішенням суду необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме - визначити, що фактично входить до складу зазначеного вище житла, яке є спільною частковою власністю осіб, перелічених вище.

Крім того, раніше в суді слухалась цивільна справа № 174/135/14-ц п/с № 2/174/162/2014 за її позовом до виконкому Вільногірської міської ради про визнання майна спільною частковою власністю, до матеріалів якої було долучено копії та оригінали документів, які перелічені в цій заяві, та які можуть підтвердити факти та обставини, викладені в цій заяві. Також по зазначеній вище справі, судом призначалась та проводилась судова будівельно-технічна експертиза, висновки якої також мають доказову силу та встановлюють певні факти по цій справі, оскільки за висновками експертизи стан житлових та нежитлових будівель в квартирі, відповідають технічним та будівельним нормам, що діють та діяли в Україні, а використання квартири за її призначенням є технічно безпечним. Так само при вирішенні справи за її позовом до Вільногірської міської ради про визнання зазначеної вище квартири спільною частковою власністю, перевірялись та досліджувались судом докази, які долучались до справи та витребовувалися судом під час розгляду цієї справи.

Вирішити питання для якого слід встановити факт, що має юридичне значення, а саме - визначити обсяг майна, що є предметом спільної часткової власності усіх співвласників, без винесення судом рішення, на цей час є неможливим з підстав, викладених вище. На підставі зазначеного вище та відповідно до вимог ст. 256, 257 ЦПК України, заявниця прохає: Встановити факт, що має юридичне значення, що об'єктом права спільної часткової власності, по 1/4 частині за кожним із співвласників, якими є ОСОБА_1, при житті був ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є квартира посімейного, спільного заселення № 2, розташована на 1-2 поверхах двоповерхового будинку № 37-а по вул. Жовтневій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 53, 3 кв. метри, у тому числі: 1-а кімната площею 17.4 кв.м.; 2-а кімнату площею 9,3 кв.м.; 3-я кімната площею 15,2 кв. м.; 4-а кімната площею 11.4 кв.м.; кухня площею 11,9 кв. м.; 2 ванні кімнати площею 2,4+ 2,3 кв.м.; 2 вбиральні площею 1,4+1,2 кв.м.; 2 коридори площею 15,4 + 8,6 кв. м.; комора площею 24,3 кв.м.; три балкони площею 2,4+2,7+ 6,0 кв.м.; тамбур площею 3,1 кв.м.; гараж площею 23,4 кв.м., загальною площею 158,4 кв. метри.

2. Оглянути в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 174/135/14-ц п/с № 2/174/162/2014 за її позовом до виконкому Вільногірської міської ради про визнання майна спільною частковою власністю та матеріали цивільної справи за її позовом до Вільногірської міської ради № 174/552/15-ц, 2/174/258/2015, а також матеріали цивільної справи № 174/279/15-ц про встановлення факту, що має юридичне значення, яка розглядалась судом раніше.

В судове засідання заявниця не зявилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, з участю її представника адвоката ОСОБА_5 (а.с.21)

Представник заявниці, адвокат ОСОБА_5, який не обмежений в його повноваженнях, також в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки. (а.с.26)

Заінтересовані особи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, де зазначили, що заяву підтримують. (а.с.23,25)

Заінтересовані особи: Реєстраційна служба Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області та Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, в судове засідання своїх представників не направили, але самі були повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином. (а.с. 17,19)

Враховуючи обставини, стосовно неявки учасників справи, суд керуючись ст. 169 ЦПК України, дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання.

Приймаючи до уваги обгрунтування заяви, відсутність заперечень проти заяви, дослідивши надані письмові докази у справі, а саме:

- квитанцію про сплату заявницею судового збору від 13.11.2015 р. в сумі 243.60 грн. (а.с.1);

- копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року у цивільній справі № 174/552/15-ц, п/с 2/174/258/2015, за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, треті особи у справі - ОСОБА_2, ОСОБА_6, реєстраційна служба Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права спільної часткової власності на майно, з відміткою про набрання законної сили з 13.10.2015 р., яким вирішено: "Визнати належність 1/4 частки квартири посімейного, спільного заселення № 2, розташованої на 1-2 поверсі двоповерхового будинку № 37-а по вул. Жовтневій в м. Вільногірську Дніпропетровської області на праві приватної спільної часткової власності при житті ОСОБА_4, що помер 29 жовтня 2013 року в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Визнати право спільної часткової власності по 1/4 частині за кожним із співвласників, якими є ОСОБА_1, при житті був ОСОБА_4, ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на квартиру посімейного, спільного заселення № 2, розташовану на 1-2 поверсі двоповерхового будинку № 37-а по вул. Жовтневій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 54,1 кв. метри, у тому числі: 1-а кімната площею 17,1 кв.м., 2-а кімната площею 11,7 кв.м., 3-я кімната площею 14,2 кв.м, 4-а кімната площею 11,1 кв.м, кухня площею 11,9 кв.м., ванна кімната площею 3,0 кв.м., вбиральні (поєднаної) 4,2 кв.м.; коридору 25,5 кв.м., квартира обладнана балконом (терасою) 1,0; 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 102,0 кв.м." (а.с.6-8);

- копію свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб 17.04.2010 р., після одруження подружжю присвоєне спільне прізвище - ОСОБА_7 (а.с.9);

- копію свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 уклали шлюб 25.09.1976 р., після одруження подружжю присвоєне спільне прізвище - ОСОБА_4 (а.с.10);

- копію свідоцтва про смерть, згідно якого ОСОБА_4 помер 29.10.2013 р. у віці 63 років в м. Вільногірську, Дніпропетровської області (а.с.11);

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 до приватного нотаріуса ОСОБА_10 про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті 29.10.2013 р. її батька, ОСОБА_4, на користь її матері та дружини померлого, ОСОБА_1 (а.с.12);

- копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 до приватного нотаріуса ОСОБА_11 про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті 29.10.2013 р. його батька, ОСОБА_4, на користь його матері та дружини померлого, ОСОБА_1 (а.с.13);

- копію витягу із паспорта громадянки України, згідно якого ОСОБА_1, 20.01.1955 р. н., значиться зареєстрованою за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14);

- оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 174/552/15-ц, п/с 2/174/258/2015 за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, треті особи у справі - ОСОБА_2, ОСОБА_6, реєстраційна служба Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання права спільної часткової власності на майно, в тому числі рішення суду від 24.09.2015 р.;

- оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 174/279/15-ц, п/с 2-О/174/13/2015 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи у справі: ОСОБА_2, ОСОБА_6, виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, реєстраційна служба Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в тому числі: ухвалу суду від 30.04.2015 р. про залишення заяви без розгляду;

- оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 174/135/14-ц, п/с 2/174/162/2014 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, про визнання майна спільною частковою власністю співвласників, третя особа у справі: Вільногірське міське управління юстиції Дніпропетровської області, в тому числі:

- копію свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1995 р., згідно якого квартира АДРЕСА_2 належить - ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_2, при цьому не визначено: спільна сумісна чи спільна часткова форма власності (а.с.6);

- копію технічного паспорту на зазначену квартиру з технічною характеристикою квартири, загальна площа якої вказана - 102.00 кв. м. (а.с.7-8);

- копію технічного паспорту від 25.11.2013 р. на зазначену квартиру з технічною характеристикою квартири, загальна площа якої вказана - 158.4 кв. м. (а.с.9-10);

- копію ордеру на вселення в зазначену квартиру сім'ї ОСОБА_4 від 23.06.1994 р. (а.с.11);

- копію акту передачі зазначеної приватизованої квартири ОСОБА_4 від 10.04.1995 р. (а.с.12);

- копію витягу із Спадкового реєстру від 28.11.2013 р. № 35916743, про реєстрацію спадкової справи після смерті 29.10.2013 р. спадкодавця ОСОБА_4 (а.с.16);

- копію рішення державного реєстратора від 22.11.2013 року про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за сім'єю ОСОБА_4 (а.с.21);

- довідку КП "БТІ м. Вільногірська", згідно якої право власності на квартиру АДРЕСА_3, станом на 13.03.2014 р. не зареєстровано; до КП "БТІ м. Вільногірська" не було передано архівної справи за вищевказаною адресою (а.с.61);

- висновок № 1851-14 від 10.10.2014 р. судової будівельно-технічної експертизи, згідно якої встановлено, що забудовником квартири АДРЕСА_4 було дотримано усіх будівельних норм та правил, та квартира є технічно безпечною для використання (а.с.83-89);

- ухвалу суду від 09.12.2014 р. про залишення позову без розгляду - та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, з наступних підстав.

Суд вважає встановленим, що право приватної спільної часткової власності співвласників, якими є ОСОБА_1, при житті був ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на квартиру посімейного, спільного заселення № 2, розташованої на 1-2 поверхах двоповерхового будинку № 37-а по вул. Жовтневій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, установлена відповідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 р. (а.с.6-8), при цьому загальна площа квартири була встановлена у розмірі 102.00 кв. м., проте, з технічних причин, оскільки не було вказано в технічному паспорті на квартиру, раніше виготовленому в 1995 р., не було враховано в рішенні суду збудовані при будівництві квартири вбудовані в квартиру: гараж - площею 23.4 кв.м., комора - площею 24.3 кв.м., тамбур - площею 3.1 кв. м., балкон - площею 6.00 кв.м., з врахуванням яких загальна площа квартири складає 158.4 кв.м., що підтверджується даними технічного паспорта від 25.11.2013 р.(матеріали цивільної справи № 174/135/14-ц, п/с 2/174/162/2014, а.с.7-8).

Суд доходить висновку, що, відповідно до технічного паспорта на квартиру № 2, розташованої на 1-2 поверхах двоповерхового будинку № 37-а по вул. Жовтневій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, від 24.09.2015 р., та відповідно до висновку № 1851-14 від 10.10.2014 р. судової будівельно-технічної експертизи (матеріали цивільної справи № 174/135/14-ц, п/с 2/174/162/2014, а.с. 83-89), згідно якої встановлено, що забудовником квартири АДРЕСА_4 було дотримано усіх будівельних норм та правил, та квартира є технічно безпечною для використання, раніше невраховані допоміжні приміщення є такими, що складають одне ціле з квартирою, і тому повинні бути враховані в загальному обсязі права власності на зазначену квартиру.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 61 ЦПК України, установлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає, що вимога заявниці про встановлення факту, який має юридичне значення, виникла внаслідок зазначення в технічних паспортах різних даних, стосовно приміщень та загальної площі квартири, яка є обєктом права приватної спільної часткової власності заявниці та членів її сім'ї, що перешкоджає їм здійснити належну державну реєстрацію свого права власності на це нерухоме майно, стосовно якого, відповідно до діючого раніше законодавства, приймалося рішення про його державну реєстрацію, але яке не може бути зареєстроване, відповідно до вимог нині діючого закону про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по - батькові якої, що зазначено в документі, не збігається з прізвищем, іменем та по-батькові особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, та інші факти.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили.

Тобто, згідно зазначеної норми, одним із правовстановлюючих документів стосовно права власності на нерухоме майно, може бути рішення суду.

Згідно ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. При цьому суд приймає до уваги, що право власності на квартиру було зареєстроване за заявницею малим підприємством "Конкурент", в реєстровій книзі за № 212, про що є відмітка на копії свідоцтва про право власності на житло від 10.04.1995 р. (а.с.6 в матеріалах цивільної справи № 174/135/14-ц, п/с 2/174/162/2014).

З врахуванням положень постанови Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12), можливо зробити висновок, що право власності на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", набувається в порядку, який існував на час його виникнення, і не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, оскільки така реєстрація є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Оцінюючи докази у справі, суд керується також вимогами ч.ч.1,2,3, ст. 61 ЦПК України, в яких зазначено, що: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд дійшов висновків: що досліджені докази в їх сукупності та взаємозвязку надають безспірні підстави для встановлення факту, що зазначені в заяві додаткові обєкти нерухомого майна, тобто допоміжні приміщення квартири: комора, тамбур, балкон, гараж - є нерозривними складовими частинами квартири, в цілому, були збудовані одночасно з квартирою, тому їх необхідно врахувати, як такі що входять в право приватної спільної часткової власності заявниці та членів її сім'ї. При цьому суд приймає до уваги, що право приватної власності заявниці та членів її сім'ї на зазначену квартиру, в цілому, разом з додатковими допоміжними приміщеннями, ніким не оспорюється; що усунути зазначені в заяві недоліки можливо тільки за рішенням суду; що це необхідно здійснити для вирішення питання державної реєстрації права власності заявниці та членів її сім'ї на квартиру, відповідно до розміру їх часток.

На підставі викладеного, а також ст.ст.3, 4, 6, 11, 1416, 182, 202-205, 209, 210, 316-319, 321, 325, 334, 386, 391 ЦК України, керуючись ст. ст.169, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 234,235,256-259, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт, що має юридичне значення, що об'єктом приватного права спільної часткової власності, по 1/4 частині за кожним із співвласників, якими є ОСОБА_1, при житті був ОСОБА_4, який помер 29.10.2013 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є квартира посімейного, спільного заселення № 2, розташована на 1-2 поверхах двоповерхового будинку № 37-а по вул. Жовтневій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 53, 3 кв. метри, у тому числі: 1-а кімната площею 17.4 кв.м.; 2-а кімната площею 9,3 кв.м.; 3-я кімната площею 15,2 кв. м.; 4-а кімната площею 11.4 кв.м.; кухня площею 11,9 кв. м.; 2 ванні кімнати площею 2,4+ 2,3 кв.м.; 2 вбиральні площею 1,4+1,2 кв.м.; 2 коридори площею 15,4 + 8,6 кв. м.; комора площею 24,3 кв.м.; три балкони площею 2,4+2,7+ 6,0 кв.м.; тамбур площею 3,1 кв.м.; гараж площею 23,4 кв.м., загальною площею 158,4 кв. метри.

Судові витрати у справі, в виді судового збору в сумі 243.60 грн., покласти на заявницю, ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення заявниці та заінтересованим особам.

Головуючий суддя Г.І. Шаповал