Справа 206/8011/14-ц
Провадження 2/206/135/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" червня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

08 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 07 грудня 2011 року відповідач видав їй розписку, в якій зазначив, що отримав від неї 3500,00 дол. США в рахунок продажу автомобіля Опель "Омега" 1988 року випуску та 6000,00грн. взяв у борг строком на три місяці для оформлення документів. Однак, відповідач станом на сьогоднішній день 6000,00грн., які брав у борг строком на три місяці, борг не повернув, а автомобіль Опель "Омега" 1988 року, державний номер НОМЕР_1, продав їй за завищеною ціною. Спочатку домовленість між ними була така: відповідач повідомив її, що здійснить їй продаж автомобілю за оціночною вартістю, але, як їй стало відомо, оціночна вартість автомобіля становила 2000,00 дол. США, а фактично відповідач взяв з неї суму в розмірі 3500,00 дол. США, тобто більшу від оціночної вартості. Документ, який підтверджує оціночну вартість є довідка-рахунок.

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму в розмірі 29115,00грн., що складається з 6000,00грн., які відповідач взяв у борг та 23115,00грн., що еквівалентно 1500,00 дол. США, які були надміру сплачені нею за автомобіль (а.с.3).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов.

Пояснила, що відповідач її обдурив. Він через її сина дізнався, що у неї є гроші. Син ходив до нього у релігійну секту, а вона туди випадково потрапила. Відповідач почав умовляти її придбати автомобіль. У неї після виробничої травми на заводі поганий психічний стан. На час придбання автомобіля позивач щойно виписалася з лікарні, вірила відповідачу, оскільки він був і є пастором, проте згодом зрозуміла, що відповідач маніпулював нею. І вона придбала автомобіль за великі кошти, гроші, що вона позичила йому, він не віддав. Автомобіль оформлювали в МРЕВ, технічний паспорт отримала. Від позивача до суду неодноразово надходили письмові пояснення, в яких вона зазначає, що ОСОБА_2 її обдурив та скористався її становищем (а.с.52,59). Судом розяснювалися позивачеві її процесуальні права та обовязки, також способи захисту своїх прав, позовних вимог про розірвання чи визнання недійсним договору купівлі-продажу не заявлялося, письмових заяв про уточнення чи збільшення розміру позовних вимог не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили відмовити. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що машина була в ідеальному стані, щойно після ремонту, і він на ній нічого не заробив. Син позивачки питав за машину. Він її не збирався продавати, а потім йому запропонували іншу машину, і тоді вирішив продавати. Позивач казала, що хоче вкласти гроші, бо її син всі витягує з неї. Він нікого не вмовляв купити автомобіль, це була її ініціатива. 6000,00грн. боргу повернув позивачці, але розписку не брав. Позивача він ніколи не ображав і не обманював. Автомобіль коштував дорожче, але не було часу на його продаж. Щодо перебування позивача на той час у лікарні не пам'ятає.

Вислухавши доводи та пояснення позивача, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача частково з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

В судовому засіданні було встановлено, що 07 грудня 2011 відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6000,00 грн., які зобовязався повернути через три місяці, для оформлення документів, а також відповідач отримав у позивача 3500,00 дол. США в рахунок продажу автомобіля Опель "Омега", 1988 року випуску, що підтверджується розпискою (а.с.4).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 16.12.2011р. вбачається, що автомобіль Opel Omega легковий седан - В, 1988 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до епікризу Комунального закладу "Міська клінічна лікарня №16" ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з 17.11.2011р. по 16.12.2011р. (а.с.24).

06.03.2015р. за вих. № 14/1ЦНП-584 Відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування Красногвардійського, Ленінського районів м. Дніпропетровськ Дніпропетровського та Солонянського району № 1201 підпорядкований ГУМВС України в Дніпропетровській області повідомили, що немає можливості надати копію довідки-рахунок, на підставі якої 16.12.2011р. зареєстровано автомобіль Opel Omega, державний номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_1, оскільки строк зберігання реєстраційних документів три роки (а.с.55).

05.05.2015р. за вих. № 15-12/893-4425 Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повідомили, що не володіють відомостями щодо суми оплати пенсійного збору з угоди купівлі-продажу автомобіля Опель "Омега", оформленою між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.70).

08.05.2015р. за вих. № 2143/02/26 Управління Пенсійног фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська повідомили, що сплата пенсійного збору з угоди купівлі-продажу автомобіля Опель "Омега", 1988 року випуску, д/н НОМЕР_1, оформленої між ОСОБА_2, як продавцем та ОСОБА_1, як покупцем у грудня 2011 року на розрахунковий рахунок 0010 за кодом бюджетної класифікації 24140300 "Збір під час набуття право власності на легкові автомобілі" управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська - не здійснювалась (а.с.73).

Отже, документального підтвердження оціночної вартості автомобіля на час його продажу суду не надано, вжитими судом заходами на клопотання позивача зясувати цю оцінку опосередковано через суму сплаченого збору також виявилося неможливим.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він є сином позивачки. Приблизно три роки тому його мати отримала травму на підприємстві і їй виплатили компенсацію. Мати дивилася автомобілі. Він спитав у відповідача ОСОБА_2, чи не продає він свій автомобіль. Він до нього ходив у церкву, де проповідував ОСОБА_2, брав участь у музичному супроводженні цих заходів. Чи казав відповідач, що продає автомобіль не пам'ятає. Він потім сам почав дзвонити матері за автомобіль. Як вони з матір'ю домовилися не знає. Відповідач забрав їх з лікарні, де лікувалася мати і вони разом поїхали до банку і у МРЕВ. Як він зрозумів, то оцінки не було. Потім вони з матір'ю почули, що автомобіль коштує 2000,00 дол. США. Мати казала, що буде давати відповідачу гроші у борг, але хотіла оформити все нотаріально. Її умовили купити автомобіль, написали розписку. Мати не квапилась автомобіль купувати за ціною 3500,00 дол. США. Мати хотіла робити оцінку, але не зробила. Ринкову вартість автомобіля не дізнавалися. Ні мати, не він не вміють керувати автомобілем, хотіли здавати на водійські права. Хотіли возити людей з церкви. Гроші передавали у відповідача дома. На автомобілі були штрафи, тому ще вирішували ці питання. Мати з відповідачем до цього були знайомі п'ять років. Він запрошував їх на свята.

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Змістом ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вище приведені висновки суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній справі, встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від виконання свого зобовязання, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення 6000,00грн., що були предметом договору позики, із відповідача.

В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних позивачем не заявлені, тому не підлягають стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Вирішуючи позов в частині стягнення надміру сплачених коштів у сумі 1500,00 дол. США за придбання автомобіля, то суд вважає цю вимогу не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка-рахунок, встановити ціну автомобіля на час продажу не є можливим, що підтверджується відповідями на запити суду з Відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування Красногвардійського, Ленінського районів м. Дніпропетровськ Дніпропетровського та Солонянського району № 1201 підпорядкований ГУМВС України в Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Щодо наданої позивачем заяви від 08.06.2015р. про стягнення додаткових сум з відповідача, а саме матеріальної та моральної шкоди за перебування у лікарні її сина, за розкрадання її майна, за хворобу її матері (а.с.74), то вони не підлягають розгляду, оскільки заява подана на стадії судового розгляду з інших правових підстав та іншого предмету.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 545, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_4) суму боргу за розпискою від 07.12.2011 року в розмірі 6 000,00 грн., та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., загалом 6243 (шість тисяч двісті сорок три) гривні 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков