Справа №173/2302/14-ц
Провадження №2/173/198/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шевченко О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Демяненко С.І.,

представника відповідача ОСОБА_1І,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, ОСОБА_2, служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк Надра» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 8/2007/980-МК19/22 (кредитний договір), згідно з яким Позичальник отримав кредит в розмірі 87423 грн. строком до 10 червня 2014 року зі сплатою процентів у розмірі, визначених умовами договору. У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань станом на 7 жовтня 2014 року виникла заборгованість в сумі 296 777 грн. 17 коп.: 77 329 грн. 12 коп. заборгованість за кредитом; 132 347 грн. 20 коп. заборгованість за процентами; 34 681 грн. 77 коп. пеня; 52419 грн. 08 коп. штраф. Також 26 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №МК19/22/1, згідно з яким в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в іпотеку було передано житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: вул. Красна, 53 смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі вищевикладеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 296 777 грн. 17 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: вул. Красна, 53 смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з укладанням від імені позивача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем та наділенням позивача інших прав, необхідних для реалізації предмету іпотеки.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що ОСОБА_4 примусив його підписати договір іпотеки, щоб він мав можливість отримати кредит для свого бізнесу. ОСОБА_4 заволодів домовою книгою позивача та виписав з будинку його дружину та малолітнього сина, зареєстрував їх тимчасово за адресою: вул.Садова, 12/1 смт. Дніпровське, а потім, після отримання кредиту, знов прописав дружину та сина за місцем їх фактичного проживання. Будинок за адресою: вул. Садова, 12/1 смт. Дніпровське не придатний для проживання, він напівзруйнований. Дружина позивача, ОСОБА_2 та їх малолітній син, ніколи не переїжджали зі свого місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. Нотаріус, посвідчуючи договір іпотеки не звернула увагу на те, що малолітня дитина була виписана з будинку в день отримання кредиту, фактично продовжувала проживати в цьому будинку. Згоди органу опіки та піклування на укладення цього договору іпотеки не було, що є підставою для визнання договору іпотеки нікчемним, оскільки ним порушуються права малолітньої дитини. Окрім того подання позивачем позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, суду пояснив, що договір іпотеки є нікчемним, оскільки ним порушуються права малолітньої дитини сина відповідача, ОСОБА_5, який як на момент укладання договору іпотеки, так і на момент розгляду справи в суді мешкав в будинку, який було передано в іпотеку. Іншого житла малолітній ОСОБА_5, як і його батьки, не мають.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_6, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2, в судовому засіданні була допитана як свідок та суду показала, що вона є дружиною відповідача. Їй взагалі не було відомо,що будинок, в якому мешкає вона та її малолітній син, було передано в іпотеку. Вона з сином ніколи з будинку не переїжджали, іншого житла вони не мають. Вважає, що ОСОБА_4 неправомірно виписав їх з будинку з метою отримання кредиту, згоди на зняття з реєстрації її та дитини вона не надавала. Про те, що вона з дитиною були зняті з реєстрації, а потім знов зареєстровані вона дізналася вже пізніше, коли побачила штамп в паспорті.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, допитавши третю особу як свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено кредитний договір № 8/2007/980-МК19/22, згідно з яким Позичальник отримав кредит в сумі 87423 грн. на строк до 20 червня 2014 року зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами (а.с.6-7).

Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності, ОСОБА_4 допустив порушення графіку погашення заборгованості, у звязку з чим станом на 7 жовтня 2014 року заборгованість за договором становить 209 676 грн. 32 коп.: 77 329 грн. 12 коп. заборгованість по тілу кредиту; 132 347 грн. 20 коп. нараховані відсотки (а.с.10-13). Також за порушення строків погашення пені позивачем нараховано пеню в сумі 34 681 грн. 77 коп. та штраф у відповідності до п. 9.2 кредитного договору в сумі 52 419 грн. 08 коп. (а.с.10-13).

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № МК19/22/1. Відповідно до умов договору в іпотеку було передано нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3: житловий будинок, який розташований на земельній ділянці за адресою: вул. Красна 53, смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 14-16).

Домоволодіння, яке було передано в іпотеку належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування від 17 грудня 2003 року (а.с.45), земельна ділянка, на якій розташовано будинок також належить відповідачу на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 577212 (а.с.46).

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою, в силу якої відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання зобовязання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 7 та 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 7.1 договору іпотеки № МК19/22/1 від 26 червня 2007 року іпотеко держатель має право задовольнити вимоги за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання в цілому або в тій чи іншій його частині.

Таким чином у звязку з неналежним виконання кредитного зобовязання Позичальником, ОСОБА_4, у публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до договору іпотеки № МК19/22/1 від 26 червня 2007 року.

13 жовтня 2014 року позивач надсилав відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості (а.с.17) та пропонував добровільно погасити існуючу заборгованість, попереджав про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44). Малолітній ОСОБА_5 був зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17 січня 2006 року до 26 червня 2007 року, потім знов був зареєстрованим за цією ж адресою з 20 листопада 2007 року. На час укладання договору іпотеки в будинку по вул.Красна, 53 смт. Дніпровське були зареєстрованими лише: ОСОБА_3 та ОСОБА_7, малолітні та неповнолітні діти за цією адресою не були зареєстровані, що підтверджується домовою книгою (а.с.40-42).

В судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_5 як на момент укладання договору іпотеки так і на час розгляду справи судом постійно проживає в будинку за адресою вул.Красна, 53 смт. Дніпровське разом з матірю ОСОБА_2. Ця обставина підтверджується показами третьої особи ОСОБА_2, яка була допитана як свідок та підтвердила, що вона із сином ніколи не виїжджали з цього будинку, та показами інших свідків.

Так свідок ОСОБА_8 суду показав, що він знайомий з родиною ОСОБА_3 Його дружина, ОСОБА_2 та їх син постійно мешкали по вул. Красна, 53 смт. Дніпровське. Він також є мешканцем цього селища. Дитина постійно мешкала там, ходила до садочку, а потім до школи.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно проживають в будинку по вул. Красна, 53 смт. Дніпровське з 2002 року. В 2003 році в них народився син і весь час вони мешкають за цією ж адресою, нікуди не переїжджали. Ці обставини їй відомі, оскільки вони є кумами та постійно спілкуються.

Свідок ОСОБА_10 суду показав,що ОСОБА_3 та його дружина, ОСОБА_2 з 2002 року мешкають по вул.Красна, 53, смт.Дніпровське. в 2003 році в них народився син, який також постійно мешкає за цією ж адресою. Вони нікуди не переїжджали, навіть не на тривалий час.

Також матеріалами справи підтверджується, що з вересня 2006 року до червня 2009 року ОСОБА_5 відвідував ДНЗ № 2 «Дзвіночок» в смт. Дніпровське (а.с.109), а з 1 вересня 2009 року безперервно навчається в КЗ «Дніпровска середня загальноосвітня багатопрофільна школа І-ІІІ ст.» (а.с.111). згідно з довідкою про склад сімї від 16 грудня 2014 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, також мешкає за адресою по вул.. Красна, 53 смт. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.95).

З паспорту ОСОБА_2 вбачається, що запис про зняття її з реєстрації за адресою вул.. Красна, 53 смт. Дніпровське було анульовано, проте 26 червня 2007 року вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 і знов зареєстрована за постійним місцем проживання 20 листопада 2007 року (а.с.112).

Згідно з актом депутата Дніпровської селищної ради від 5 травня 2015 року будинок АДРЕСА_1 непридатний для проживання. З червня 2007 року будинок знаходиться в стадії ремонту, в будинку не має перестінків, води, опалення, комунікації відсутні (а.с.131).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що малолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були зняті з реєстрації 26 червня 2007 року, тобто в день укладання договору іпотеки. Проте з будинку, який є предметом іпотеки вони фактично не виїжджали. Будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_2, де були зареєстровані малолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є непридатним для проживання.

Після укладання договору іпотеки малолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знов були зареєстровані в будинку, що є предметом іпотеки, а саме 20 листопада 2007 року.

Отже, на момент укладання договору іпотеки малолітній ОСОБА_5 проживав та проживає на час розгляду справи судом в будинку № 53 по вул.. Красна смт. Дніпровське і це є його постійним місцем проживання, оскільки іншого житла, ні він, ані його батьки за інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від не має (а.с.126-127).

Згідно з ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборонено батькам, або особам, які їх заміняють, без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитиною порукою, видавати письмові зобовязання.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» також передбачено, що неприпустимо зменшення або обмеження прав в охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

За повідомленням служби у справах дітей Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 19 травня 2015 року та Дніпровської селищної ради від 26 травня 2015 року дозвіл на укладення договору іпотеки ОСОБА_3 органами опіки та піклування не надавався (а.с.138-139).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що укладаючи договір іпотеки щодо нерухомого майна, право користування яким належить малолітній дитині, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та яке є його єдиним житлом, без дозволу органу опіки та піклування, сторони договору допустили порушення вимог законодавства, зокрема ст. 71 Цивільного кодексу України. А тому цей договір в силу ч. 1 ст. 224 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Нікчемним є правочин недійсність якого встановлена законом (ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Виходячи з встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із захисту найвищих інтересів дитини, забезпечення її права на житло. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої Постановою ВР № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року, кожна дитина не може бути обєктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла. Дитина має право на захист від такого втручання або посягання. Окрім того суд приймає до уваги те, що позивач скористався правом задовольнити свої вимоги іншим способом, передбаченим законом та звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про стягнення заборгованості. За наслідками розгляду цього позову 16 квітня 2014 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області було задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи відповідача та його представника про незаконність вимог позивача з огляґду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд вважає необгрунтованими, оскільки кредит, на забезпечення якого було укладено договір іпотеки було надано в національній валюті, а тому цей закон не застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами.

Оскільки суд ухвалив рішення про відмову в позові, судові витрати, понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають та їх необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.16 Конвенції про права дитини, ст.ст. 71, 203, 215, 216, 509, 526, 530, 546, 572, 575, 610, 611, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 7,33,39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст.ст. 10,11,60,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко