Справа №333/9947/14-ц
провадження №2/333/485/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г. при секретарі Кабановій К.О., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просить суд визнати за нею право власності на 51/100 частин будинку літ. А, розташованого на земельній ділянці площею 608 м2 в м. Запоріжжі по вулиці Калініна, 131, який складається з кімнати, кухні та коридору площею 22,9 м2. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 49/100 ідеальних часток спірного житлового будинку №131 по вул. Калініна в м. Запоріжжі належить позивачу, а 51/100 ідеальних частин зазначеного будинку належали її дядьку ОСОБА_3, який не зареєстрував свою частку будинку. 06.07.1999 року ОСОБА_3 помер, за життя сімя позивача взяла на себе турботу по догляду за ним, а після смерті поховала його. Після смерті дядька позивач користується частиною будинку та земельною ділянкою дядька для поліпшення умов проживання своєї сімї.

Крім того, позивач вважає, що без догляду і користування будинок приходить у занедбаний стан та руйнується. Спірна частка будинку хоч і є відокремленою у вигляді коридору, кухні та кімнати, але має спільний фундамент, стіни та дах. Позивач обробляє присадибну ділянку та з 1999 року користується спірною часткою будинку, доглядає за ним, проводить необхідні ремонтні роботи по його збереженню, сплачує комунальні та інші витрати. До теперішнього часу право власності на спірну частину будинку ні за ким не зареєстровано, відповідач не визнав її безхазяйною річчю.

Таке відкрите, добросовісне користування спірною часткою будинку є безперервним, оскільки сім'я позивача володіє нею з часу смерті ОСОБА_3, тобто більше 10 років.

Відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності на 51/100 частин будинку № 131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі, на думку позивача, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси, тому просить суд визнати за нею право власності на спірну частку будинку за набувальною давністю.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, кожний окремо, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки вважає, що після виділу в натурі ОСОБА_3 51/100 частин будинку №131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі відсутня реєстрація права власності, тому немає підстав вважати, що останній був власником спірної частини будинку.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожний окремо, пояснили, що позивач після смерті дядька - ОСОБА_3 користується спірною частиною будинку №131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, та виходячи із встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу 1-ЖС №381708 вбачається, що ОСОБА_7 одружилась з ОСОБА_6 та змінила прізвище з «Ковтун» на «Єрьоменко». В свідоцтві про народження ЯЕ №815807 на імя ОСОБА_7 батьком вказаний ОСОБА_3, який є рідним братом ОСОБА_3, померлого 06.07.1999 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № від 13.02.2015 року про народження ОСОБА_3 та актового запису від 19.12.1932 року №2085 про народження ОСОБА_3 батьками вказані батько ОСОБА_8, матір ОСОБА_9

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України (ст. ст. 328-345 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Для набуття права власності на нерухоме майно строку набувальної давності недостатньо. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Елементи набувальної давності також передбачені статями 335,338,341,343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно та майно, власник якого невідомий.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

Судом встановлено, що позивачу належить виділені в натурі 49/100 частин будинку №131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі, які складаються з кімнати 1-2=10,3(10,8) м2, кімнати 1-3=16,5(17,0)м2, ОСОБА_3 належить виділені в натурі 51/100 частин будинку №131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі, які складаються з кухні 1-1=8,9(9,4)м2, кімнати 1-4=14,0(14,1)м2 , на підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08.09.1997 року, яким. Право власності позивача на 49/100 частин будинку зареєстровано ОП ЗМБТІ та 03.11.1997 року внесений до реєстрової книги №29 за реєстровим №6863.

Відповідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України ….Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відомості щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на виділені в натурі 51/100 частин будинку №131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі відсутні .

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Отже, умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту наведеної норми закону. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом встановлено, що 51/100 частин будинку №131 по вулиці Калініна в місті Запоріжжі користувався ОСОБА_3, який 06.07.1999 року помер, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради в книзі реєстрації актів про смерть 07.07.1999 року зроблено запис №6090, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС №142043.

Також встановлено, що позивач достовірно знав, що володіє майном, на яке не зареєстровано право власності. Те, що ОСОБА_3 помер, не є підставою для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на 51/100 частин будинку №131 по вул..Калініна в м. Запоріжжі за давністю володіння, оскільки позивач лише користується частиною у цьому будинку, а не володіє нею. Суду не надано жодних переконливих доказів того, що за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірну частину будинку.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд вважає, що відсутні підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на спірну частину будинку за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.344,346,364 ЦК України, ст.ст.10,11,59,60,88,208, 209,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністювідмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Е.Г.Стоматов