_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3319/15-ц
Провадження № 2/520/2667/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевої О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати її спадкоємцем за законом четвертої черги до майна ОСОБА_3, померлої 20.06.2013 року, як за особою, що проживала зі спадкодавицею однією сім»єю не менш як п»ять років; та визнати за нею ОСОБА_1- право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав з підстав його недоведеності.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_3 померла 20.06.2013 року актовий запис про смерть №6142 вчинений 22 червня 2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.06.2014 року, яке набрало законної сили, визнано нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на ім»я ОСОБА_1, посвідчений 07.06.2013 року.

ОСОБА_3 є племінницею ОСОБА_4, який в установлений законом строк надав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину відповідач не отримав у зв»язку з оспорюванням заповіту на ім»я ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважає, що вона має право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3, тому як доглядала спадкодавицю, турбувалась про неї, підтримувала матеріально і морально, понесла усі витрати на поховання ОСОБА_3 Позивачка доводить, що проживала разом з ОСОБА_3, яка була « у похилому віці і в останні роки життя була хворою людиною і знаходилась у безпорадному стані». У позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що з ОСОБА_3 проживала однією сім»єю останні 12 років, а в судовому засіданні в своїх поясненнях зазначила, що останні два роки жила разом з ОСОБА_3

На обґрунтування своїх доводів позивачка посилалась на квитанції, що підтверджують її витрати на поховання ОСОБА_3, довідку з місяця проживання ОСОБА_3, свідоцтво про смерть ОСОБА_3, копію спадкової справи до майна ОСОБА_3 та рішення апеляційного суду Одеської області від 03.06.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним.

Представник відповідача, не визнаючи позов, стверджував, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими , що не підтверджені наявними в справі доказами.

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав:

ст.1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст.1223 ЦК України «у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом…. право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК». Суд встановив, що заповіт укладений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 визнано нікчемною угодою, тому після смерті ОСОБА_3 має місце спадкування за законом. Рішенням Приморського райсуду м. Одеси від 15.08.2013 року, яке набрало законної сили, встановлено факт, що ОСОБА_3 є племінницею ОСОБА_2. Відповідно до вимог ст.1263 ЦКУ ОСОБА_2 є спадкоємцем третьої черги до майна померлої ОСОБА_3

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦКУ). Позивачка у заяві виклала вимогу про визнання її спадкоємцем четвертої черги до майна померлої ОСОБА_3 як особу, що проживала однією сім»єю із спадкодавцем не менш як п»ять років, але в судовому засіданні вела мову про спільне проживання з ОСОБА_3 протягом двох років. Ст.3 СК України визначає, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Позивачка не надала будь-яких доказів щодо проживання з ОСОБА_3 однією сім»єю. Свідки як зі сторони позивачки так і з сторони відповідача надали пояснення, що ОСОБА_1 на протязі багатьох років була у добрих стосунках з ОСОБА_5, вони товаришували, що ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_3, коли та захворіла, але вони не проживали однією сім»єю.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкодавцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суд не отримав доказів, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_3,яка померла 20.06.2013 року.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування.

Скасувати ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 13 березня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя Калашнікова О. І.