Справа № 755/2293/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді ЛАСТОВКИ Н.Д.

При секретарі Фузік Г.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1998 року по день смерті ОСОБА_3, усунути від права на спадкування ОСОБА_2, визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після його смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 та належить спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.11.2005 року. В липні 2014 року він звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та через півроку отримав повідомлення про те, що надати свідоцтво про право на спадщину неможливо та роз'яснено, що факт проживання однією сім'єю має підтверджуватись рішенням суду, крім цього було зазначено, що є інший спадкоємець, який відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем третьої черги, а він є спадкоємцем четвертої черги, він з 1998 і по день смерті проживав разом із спадкодавцем, спочатку як наймача та наймодавця, а пізніше як одна сім'я, спадкодавець до 1998 року проживав один, мав захворювання хронічної подагри, а з 2005 року отримав інвалідність 2 групи, він з родиною піклувався про спадкодавця, прибирав, годував, забезпечували їжею та ліками, ОСОБА_3 у зв'язку з погіршенням стану свого здоров'я не мав можливості себе обслуговувати, а тому позивач зі своєю родиною допомагав йому, з червня 2009 року позивач був зареєстрованим в спірній квартирі, що є підтвердженням факту проживання однією сім'єю та факт визнання спадкодавцем його своєю сім'єю, йому відомо, що в Кагарлицькому районі Київської області в нього є родичі, однак вони його не відвідували, допомоги у побуті та фінансової допомоги не надавали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов, додатково пояснив, що з 1998 року по день смерті жив з ОСОБА_3 та платив йому орендну плату, навіть коли йому ОСОБА_3 говорив, що такої необхідності вже немає, проводив в квартирі ремонтні роботи, купував продукти харчування, купував ліки та здійснював догляд, між ними були гарні стосунки, одного разу, коли він зателефонував до його брата - ОСОБА_2 повідомити що ОСОБА_3 в реанімації, той відмовився приїхати, не відвідував його, та не підтримував фінансово, приїхав лише забрати в село перед його смертю, а 15.07.2014 року зателефонував та повідомив що ОСОБА_3 помер, а тому вважає, що саме його родина здійснювала догляд за ОСОБА_3 і вони проживала як одна сім'я.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та пояснень позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, пояснив, що його брат ОСОБА_3 постійно приїжджав до нього в гості до Кагарлицького району Київської області.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, додатково пояснив, що між позивачем та померлим ОСОБА_3 були орендні відносини, а не сімейні, між ними не було спільного бюджету, ремонтні роботи він міг здійснювати для покращення свого побуту, квитанції які надані стороною позивача для підтвердження проведених витрат на утримання ОСОБА_3 немає достатнього підтвердження ким проводилася купівля та з якою метою, свідчення свідків не може слугувати як достатнім доказом проживання однією сім'ю позивача з ОСОБА_3, оскільки в квартирі вони не були, а про деякі обставини їм стало відомо зі слів дружини ОСОБА_1, також зазначив, що померлий ОСОБА_3 практично до останніх днів свого життя ходив на роботу, а тому вже не мав безпорадний стан здоров'я, разом з тим, висновку експерта щодо визначення безпорадного стану здоров'я немає, виписки з історії хвороби свідчать лише про періодичне захворювання, а тому стверджувати, що померлий не міг без сторонньої допомоги здійснювати за собою догляд відсутній, крім того просив відмовити у задоволенні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, оскільки це є похідними від попередніх вимог.

Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання з'явився, однак начальником Управління з питань нотаріату було направлено до суду письмові пояснення по справі, де міститься клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого їх представника та винести рішення відповідно до вимог до чинного законодавства. (а.с. 122-123)

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, врахувавши покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 321 Цивільного кодексу України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3. (а.с. 8)

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, де він проживав та був зареєстрованим з 16.06.1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.11.2005 року та довідкою ЖРЕО № 412 від 09.12.2014 року. (а.с. 9, 67)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

16.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 (а.с. 68)

Також судом встановлено, що з аналогічною заявою до Десятої Київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2, який являється братом померлого ОСОБА_3 (а.с. 68, 70)

Листом № 8128 від 19.12.2014 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою повідомлено ОСОБА_1 про те, що в матеріалах спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є заява спадкоємця за законом, який на підставі п. 4 ст. 1266 ЦК України має право на спадкування третьої черги, згідно зі ст.. 1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а відповідно до п. 4.4. глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України факт проживання спадкоємців однією сім'єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, у зв'язку з чим видати Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 не вбачається можливим. (а.с. 69)

За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, які являються сусідами покійного ОСОБА_3 показали, що сім'я позивача проживали разом з ОСОБА_3 на праві орендарів, дбали про нього, готували їжу, прали, підтвердили, що покійний працював у їхньому будинку консьєржем, свідок ОСОБА_6 вказала, що особисто в квартирі не була, однак інших осіб, які дбали про ОСОБА_3 не бачила, сусідам відомо що покійний помер в селі.

Свідок ОСОБА_7 показала, що їй відомо про те, що сім'я позивача наймали у ОСОБА_3 квартиру для проживання, домовилися що разом будуть сплачувати комунальні послуги та готувати їжу, позивач купував пральну машину, мікрохвильову піч, унітаз, проводи двічі ремонт, доглядав за ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_2 не бачила, знає, що ОСОБА_3 їздив в село на батьківщину, та казав, що жив у брата, ніяких нарікань з приводу догляду не чула.

Свідок ОСОБА_8, який являється двоюрідним братом покійного показав, що в квартирі був один раз в 1998 році, йому відомо від покійного, що він взяв собі квартирантів, коли приїздив до Кагарлицького району мешкав у брата, ОСОБА_3 йому казав, що заповіт хоче робити на меншу онуку.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 за життя, 04.07.2007 року було складено заповіт, де він розпорядився, що у випадку його смерті, квартира АДРЕСА_1 переходить на праві власності до ОСОБА_9, проте як встановлено в судовому засіданні, остання померла. (а.с. 61)

Згідно довідки ЖРЕО № 412 ОСОБА_1 був зареєстрованим з 30.06.2009 року в квартирі АДРЕСА_1. (а.с. 67)

Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено сторонами по справі та показами свідків, що ОСОБА_1 сплачував ОСОБА_3 за проживання в квартирі АДРЕСА_1 орендну плату.

Отже, між позивачем ОСОБА_1 та покійним ОСОБА_3 були орендні відносини щодо проживання, також ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що в них були окремі бюджети, а кошти він надавав при необхідності, а тому ремонтні роботи проведені в квартирі, обопільне харчування може свідчити про зручність у спільному співмешканці, а не про факт сімейних відносин.

Також судом враховано та немає сумнівів щодо догляду сім'ї ОСОБА_1 над ОСОБА_3, однак суду не доведено саме з яких підстав проводився догляд, оскільки цивільним законодавством передбачені договори, що дають підстави у зв'язку з постійним доглядом набувати права на житло, однак, як встановлено судом, між сторонами жодних договорів укладено не було, а тому волевиявлення покійного ОСОБА_3 надавати права набуття квартири АДРЕСА_1 не доведено.

Разом з тим, ОСОБА_1 вказав, що йому було відомо, що заповіт на квартиру ОСОБА_3 розпорядився на користь своєї онуки, отже правами та обов'язками якими була наділена сім'я ОСОБА_1 є користування квартирою АДРЕСА_1 у вигляді орендарів, а догляд проводився виключно з особистих міркувань та власного волевиявлення, та не може свідчити проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволення.

Згідно положень Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

На підтвердження заявлених позовних вимог та підстав для усунення відповідача від права на спадкування, позивачем вказано, зокрема, що ОСОБА_3 був в безпорадному стані у зв'язку з хворобою.

Згідно виписок з хвороби ОСОБА_3, в останнього який є інвалідом другої групи, зокрема були діагнози: гнійний періартрит правого колінного суглоба, подагра, вторинний остеоартроз, двухсторонній гонартроз, артрит, подагрическая нефропатія, сечосолевий діатез, дифузний кардіосклероз, жировий гепатоз, хронічний панкреатит, атеросклероз сосудів, бронхіт. (а.с. 92-113)

Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні та вказувалося сторонами по справі, що покійний ОСОБА_3 практично до останніх днів свого життя працював консьєржем та ходив на роботу.

Безпорадний стан здоров'я ОСОБА_3 у вигляді висновків відповідних органів відсутній, також судом встановлено, що останній працював, сам позивач вказав в судовому засіданні, що ОСОБА_3 їздив за кермом, а тому хворобливий стан здоров'я не може вказувати на його безпорадність та потребу обов'язкової сторонньої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Факт ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування, що відповідач ОСОБА_2 не виконував своїх обов'язків щодо догляду за хворим братом, не піклувався про нього, хоча останній потребував постійного стороннього догляду, був у безпорадному стані, не цікавився його життям та здоров'ям, а догляд за покійним здійснювали саме позивач та його родина.

Суд враховує ту обставину, що у відповідача ОСОБА_2 не було обов'язку відповідно до СК України утримувати спадкодавця, тобто свого покійного брата ОСОБА_3, їх взаємні відносини не можуть в достатньому обсязі бути дослідженні судом, оскільки вони проживали окремо, свідкам та стороні позивача не відомо про їх взаємозв'язок, однак судом встановлено, що за час перебування померлого на батьківщині в Кагарлицькому районі, він мешкав саме у свого брата ОСОБА_2, останній також забрав його напередодні смерті та провів витрати на його поховання, а тому достатніх підстав зробити висновок, що ОСОБА_2 ухилявся від свого обов'язку по догляду за ОСОБА_3 немає, а тому вимоги щодо усунення від права на спадкування ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги позивача щодо визнання права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування, оскільки ця вимога є похідною від попередніх, які визнанні судом необґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладені обставини, суд, оцінюючи зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 41 Конституції України, Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 11, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1224, 1258, 1259, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 174, 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: