Справа №488/4724/14-ц 08.06.2015 08.06.2015 08.06.2015
Провадження №22-ц/784/1051/15
Провадження №22-ц/784/1051/2015 Головуючий у першій інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 59 Доповідач апеляційної інстанції Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

08 червня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

представників відповідача Вострікова С.М., Мостовик О.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційної скаргою ОСОБА_3 рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 лютого 2015 року, ухвалене по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Садово - виноградарського товариства «Зорька» про покладення обов'язку видати протокол загальних зборів та членську книжку,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом до Садово - виноградарського товариства «Зорька».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 06 вересня 2002 року за рішенням правління, затвердженим загальними зборами членів Садово - виноградарського товариства «Зорька» (далі - СВТ «Зорька») та оформленим протоколом від 06 вересня 2002 року, його прийнято до складу членів садівничого товариства та виділено у користування земельні ділянки НОМЕР_1 і НОМЕР_2, загальною площею 1 446 кв.м., які він постійно обробляв, а також сплачував усі необхідні внески та платежі за членськими книжками садівників, що були видані на ім'я попередніх користувачів цих земельних ділянок.

У 2010 році у нього виник конфлікт із керівництвом СВТ «Зорька», внаслідок чого голова товариства відмовився надати йому копію рішення правління про прийняття його у члени СВТ «Зорька» та членську книжку садівника на його ім'я.

Посилаючись на те, що він був прийнятий до членів СВТ «Зорька» в установленому порядку, просив зобов'язати СВТ «Зорька» видати йому належним чином посвідчену копію рішення загальних зборів цього товариства від 06 вересня 2002 року про прийняття його у члени товариства та зобов'язати СВТ «Зорька» видати йому членську книжку.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з оскаржуваним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження обставин справи та невірну оцінку судом зібраних доказів, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що позивач допустимими і належними доказами не довів своїх вимог, а тому його позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленим судом першої інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Також, вирішуючи цивільні спори зазначеної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст.ст.59-60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58-59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржене рішення місцевого суду ухвалено у повній відповідності з виписаним.

Так, згідно положеннями ст.1 ЦК України та приписами ст.8 ЦПК України спори, що виникають між суб'єктами цивільних правовідносин вирішуються відповідно до актів цивільного законодавства, статутів цих суб'єктів та договорів.

Зокрема, діяльність СВТ «Зорька» регулюється Статутом, затвердженим рішенням Загальних зборів СВТ «Зорька», оформленим протоколом №30 від 22 серпня 2010 року, який зареєстровано у встановленому порядку 26 листопада 2010 року (а.с.41-52).

Відповідно до п.п.1.1. п.1 статуту Садово - виноградарського товариства «Зорька» (далі - Статут товариства), СВТ «Зорька» є громадською організацією добровільно об'єднаних громадян, які мають земельні ділянки, розташовані на території Корабельного району міста Миколаєва, загальною площею 40.5678 га, виділені у власність товариству рішенням Миколаївської міської ради від 01 липня 1997 року №371, з метою задоволення загальних інтересів у вирощуванні фруктів, ягід, та овочів, виконання робіт з покращення добробуту та інших робіт, а також обробки землі та агротехнічного обслуговування.

Згідно п.3 Статуту товариства (в редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), прийом громадян у члени товариства проводиться його правлінням за письмовою заявою вступаючого та документу, що підтверджує його право власності або постійного користування.

Рішення про прийом у члени товариства приймається правлінням і набуває сили після затвердження його загальними зборами (зборами уповноважених) членів товариства.

Після прийому у члени товариства, протягом місяця, кожному садоводу видається членська книжка, в яку заносяться дані про площу виділеної земельної ділянки, розмір внесків та інші відомості.

Із змісту позовної заяви убачається, що позивач, посилаючись на те, що він є членом СВТ «Зорька», так як був обраний у відповідності із процедурою, що закріплена у Статуті товариства, звернувся до суду із позовними вимогами про зобов'язання СВТ «Зорька» надати рішення правління про прийняття його у члени СВТ «Зорька» та членську книжку садівника, оскільки вважав, що саме такий спосіб захисту відповідає характеру порушення його прав та інтересів.

Втім, з пояснень представника відповідача встановлено, що рішення про прийняття позивача у члени товариства у передбаченому законом порядку садівничим товариством не приймалось. Натомість, членами товариства та користувачами вищезазначених земельних ділянок є ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Зокрема, із наявних у матеріалах справи копій журналів обліку внесків за 2005 - 2011 роки та за 2012 - 2014 роки слідує, що земельна ділянка за НОМЕР_1, площею 530 кв.м. закріплена за ОСОБА_7, а земельна ділянка НОМЕР_2, площею 790 кв.м. закріплена за ОСОБА_6

Будь - яких доказів на підтвердження того, що позивач звертався із заявою про прийняття його в члени товариства, а ОСОБА_7 і ОСОБА_6 відповідно із заявами про виключення їх із числа членів товариства, суду не надано.

Як на доказ членства позивача в СВТ «Зорька» останній посилається на довідку СВТ «Зорька» від 28 грудня 2008 року та на сплату членських внесків.

Проте, вищевказана довідка не є неналежним доказом у справі, оскільки вона не є рішенням правління СВТ «Зорька».

До того ж, з наявних у матеріалах справах документів взагалі не можливо встановити, чи приймалось 06 вересня 2002 року рішення правління про прийняття позивача у члени товариства з додержанням визначеним Статутом товариства (в редакції, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) порядку прийняття в члени садівничого товариства та чи виконував позивач свої обов'язки, як член товариства, оскільки доказів на підтвердження сплати будь - яких внесків останній не надав.

За такого, колегія суддів вважає, що місцевим судом обґрунтовано відмовлено в задоволені позову за недоведеністю, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про помилкове сприйняття судом дійсних обставин справи, то воно не може слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки ґрунтується на суб'єктивному сприйнятті згаданого процесуального документу саме названою особою.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, по суті не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, матеріалам справи і вимогам закону, в зв'язку з чим оскаржуване рішення не може бути скасовано чи змінено по суті лише з формальних міркувань.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції позивачем суду апеляційної інстанції не надано.

У відповідності до положень ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: