Номер провадження: 22-ц/785/4677/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-3), який уточнив в ході розгляду справи (а. с. 25, 27) та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 46 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день винесення рішення становить 1 075 940 грн., а також судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду та вбачається з позовної заяви, обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 30.04.2014 року було укладено договір позики, за яким він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 46 000 доларів США, що підтверджено розпискою, складеною ОСОБА_3, та які відповідач повинен був повернути у строк до 01 жовтня 2014 року, проте на даний час грошові кошти ОСОБА_3 не повернув.

Як зазначено в рішенні суду, в судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явився, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_3, виданий 21.09.1995 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_4, виданий 22.09.1997 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) суму боргу в розмірі 1 076 126 (один мільйон сімдесят шість тисяч сто двадцять шість) гривень та витрати на сплату судового збору в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2015 року, в якій просить рішення суду від 20.03.2015 року скасувати та направити справу на новий розгляду, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а також порушив його права щодо оскарження рішення суду, а саме несвоєчасно направив на його адресу рішення суду, пізніше ніж передбачено законом, при цьому, направив виконавчий лист на виконання до державної виконавчої служби, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи є незаконним та необґрунтованим.

Позивачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, в частині розміру стягнутого боргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є, зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що згідно розписки від 30.04.2014 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_4 46 000 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01 жовтня 2014 року.

Однак, після спливу строку, визначеного в розписці, відповідач ОСОБА_3 зазначену суму позики в розмірі 46 000 доларів США позивачу не повернув.

Як було з'ясовано в судовому засіданні, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 19.03.2015 року 100 доларів США становить 2 339 грн. 40 коп., внаслідок чого сума коштів, які ОСОБА_3 повинен повернути ОСОБА_4 за розпискою, становить 1 076 126 гривень.

Таким чином, на підставі викладеного, відповідно до ст. 526, ч. 2 ст. 533, ст. ст. 1046-1047, 1049 ЦК України суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_4 та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідача на його користь судові витрати.

Судова колегія погоджуючись з висновками суду першої інстанції стосовно стягнення з відповідача на користь позивача боргу, не погоджується з розміром стягнутого боргу, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру боргу неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права.

Так судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем (а. с. 20, 26), що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачеві грошові кошти в сумі 46 000 доларів США, що підтверджено розпискою, складеною відповідачем 30.04.2014 року (а. с. 4), та які відповідач повинен був повернути позивачеві у строк до 01 жовтня 2014 року, проте на даний час грошові кошти не повернув, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг відповідно до укладеного між сторонами договору позики, на підтвердження якого позивачем представлено розписку (а. с. 4), яка відповідачем не заперечується.

Проте, судова колегія не погоджується з розміром стягнутого з відповідача на користь позивача боргу.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, офіційний курс Національного банку України гривні щодо долару США станом на 20.03.2015 року (дата ухвалення оскаржуваного рішення) становив 1 дол. США = 23,1906 грн., тому розмір боргу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 46 000 дол. США х 23,1906 грн. = 1 066 740 грн.

Однак, суд першої інстанції помилково виходив з офіційного курсу гривні до долару США станом на 19.03.2015 року, а не на день ухвалення рішення.

За таких обставин, сума боргу стягнута з відповідача на користь позивача підлягає зменшенню до 1 066 740 грн., а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 066 740 грн., змінивши рішення суду в частині розміру стягнутого боргу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідно до розписки день сплати боргу визначено 01 жовтня 2014 року, а тому і розрахунок боргу повинен проводитися за офіційним курсом на цю дату, з посиланням на ч. 2 ст. 533 ЦК України, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

В розписці наданій позивачем, та на яку посилається відповідач, визначено строк виконання зобов'язання, в який позивач не повернув борг, а тому розрахунок боргу підлягає до офіційного курсу валют на дату стягнення боргу (ухвалення рішення), в зв'язку з чим судом апеляційної інстанції і змінено розмір боргу стягнутого судом першої інстанції відповідно до офіційного курсу валют на дату ухвалення рішення.

Таким чином, на підставі викладеного, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги та, враховуючи доводи апеляційної скарги, вважає, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2015 року підлягає зміні, в частині розміру стягнутого боргу, а з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути борг в розмірі 1 066 740 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу змінити, в частині розміру стягнутого боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 1 066 740 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич