Справа № 340/71/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1115/2015
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М. П.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Верховинського районного суду від 26 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 (змінила прізвище на "Савчук") було укладено кредитний договір №IFVWGA 00000188, на підставі якого відповідачка отримала кредит в сумі 33500 доларів США на термін до 13.09.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в порядку та строки, встановлені кредитним договором.

Боржником порушено умови кредитного договору, суму кредиту та відсотки у встановлений строк не сплачено. Станом на 29.12.2014 року заборгованість по вказаному договору становить 125725,79 доларів США, а саме: 30614,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 22129,66 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 5917,19 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 61062,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина), 5986,19 доларів США - штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь зазначену суму заборгованості.

Рішенням Верховинського районного суду від 26 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору №IFVWGA 00000188 від 17.09.2008 року в сумі 4133,01 доларів США, яка складається із: 2198,55 доларів США залишку по тілу кредиту; 1199 доларів США процентів та 1000 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2014 року складає 65136,24 грн.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 651,36 грн.

На дане рішення ПАТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянт не погоджується із висновком суду про те, що за наявності рішення суду про звернення стягнення та відсутності реалізації заставного майна, позивач повинен врахувати суми, стягнуті за рішенням про звернення стягнення та виключити їх з розрахунку заборгованості. Такий висновок є невірним, оскільки суд проігнорував те, що після ухвалення рішення від 12.05.2010 року, воно не виконане. Цим судовим рішенням не було припинено дію договору, не було його розірвано, а тому його дія продовжується і Банком здійснювалось нарахування заборгованості. Позовні вимоги не є тотожними, сторони та предмет спору є різними. Також апелянт не погоджується із висновком суду про зменшення розміру неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки дана норма права не підлягає застосуванню, так як не можна вважати, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому суд не зазначив, з яких саме міркувань він виходив, зменшуючи розмір неустойки саме до 1000 доларів США, майже в 60 разів.

Також апелянт стверджує, що судом порушено норми процесуального права - п.1 ч.1 ст.214 ЦПК України та принципи процесуального права, передбачені ст.5, ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 цього ж Кодексу.

З наведених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом правильно встановлено, що 17.09.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № IFVWGA00000188, на підставі якого відповідач отримала кредит в сумі 33500 доларів США на термін до 13.09.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 15% річних. Для забезпечення виконання відповідачкою зобов'язань за даним кредитним договором виступає іпотека землі, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,3301 га, яка розташована за адресою: с.Рівня Верховинського району Івано-Франківської області. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 17.12.2001 року (а.с.8-10).

Судом вірно встановлено, що відповідно до доданого до матеріалів справи розрахунку (а.с.4-7) станом на 29.12.2014 року ОСОБА_4 має прострочену заборгованість за кредитним договором на загальну суму 125725,79 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2014 р. складає 1981438,45 грн., а саме: 30614,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 22129,66 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 5917,19 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 61062,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина), 5986,19 доларів США - штраф (процентна складова).

Судом також встановлено, що рішенням Верховинського районного суду від 12 травня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в розмірі 330809,21 грн., на підставі договору іпотеки від 17.09.2008 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 (іпотекодавцем), звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, що належить ОСОБА_5 (іпотекодавцю) шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, а також наданням "ПриватБанку" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.29).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач неправомірно нарахував заборгованість, оскільки не врахував суми заборгованості, визначеної рішенням суду від 12 травня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд прийшов до висновку, що у даній справі з відповідача слід стягнути суму заборгованості, яка становить різницю між тією заборгованістю, що зазначена у позовній заяві та заборгованістю, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Зменшуючи ж розмір неустойки до 1000 доларів США, суд виходив з того, що позивачем при проведенні розрахунку заборгованості не дотримано положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України (спеціальна позовна давність) в частині нарахування неустойки, яку нараховано за період, що перевищує один рік, а також суд зменшив неустойку на підставі ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду з огляду на наступне.

У п.9 постанови №5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" дано роз'яснення, згідно якого право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

У п.17 вказаної постанови зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Із наведених роз'яснень слід зробити висновок, що подання позову про стягнення заборгованості з позичальника, коли вже є рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення зобов'язань за тим самим кредитним договором, є правом кредитора, який може стягнути всю суму заборгованості із позичальника або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене, суд дійшов неправильного висновку, коли врахував суму заборгованості, визначену рішенням суду від 12 травня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, віднявши цю суму заборгованості від тієї, яка вказана у позовній заяві по даній справі. Цим суд порушив права позивача як кредитора, передбачені законодавством та кредитним договором. Колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с.4-6) є обґрунтований, здійснений відповідно до умов кредитного договору, відповідачем не спростований, тому необхідно стягувати зазначену у ньому заборгованість, без урахування рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таке рішення не виконане і кредитний борг не погашено.

Крім того, суд не цілком правильно зменшив розмір неустойки за кредитним договором, помилково пославшись на п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, яким передбачено річний строк для стягнення неустойки, оскільки судом не враховано, що сторонами у кредитному договорі збільшено позовну давність до 5 років (п.5.5. кредитного договору). Тому пеню в сумі 61062,46 доларів США нараховано правомірно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зазначений розмір пені з 61062,46 доларів США слід зменшити до 1000 доларів США на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому колегія суддів виходить з того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, а також слід врахувати матеріальний та сімейний стан відповідача.

Так, із акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.03.2015 року та довідки про склад сім'ї №348 від 26.03.2015 року, виданих Верхньоясенівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області видно, що ОСОБА_4 проживає у складних матеріальних умовах, не працює, додаткових джерел надходжень не має, власного житла та земельної ділянки не має, проживає у будинку, який належить матері чоловіка, має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, за якими доглядає самостійно, так як чоловік помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.46-48).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 65663,33 доларів США, а саме: 30614,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 22129,66 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 5917,19 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1000 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина), 5986,19 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 15,76 грн. за один долар відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2014 року складає 1034854,08 грн.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права, а тому відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з наведених вище мотивів.

Питання стягнення судових витрат колегія суддів вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору №IFVWGA 00000188 від 17.09.2008 року в сумі 65663,33 доларів США, а саме: 30614,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 22129,66 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 5917,19 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1000 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина), 5986,19 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 15,76 грн. за один долар відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2014 року складає 1034854,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 3654 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук