Справа № 461/2322/14 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/6696/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Берези В.І., Ванівського О.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "АСК "Скарбниця" на рішення Галицького районного суду Львівської області від 28 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ "АСК "Скарбниця" про стягнення страхового відшкодування.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 9826,12 грн.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 витрати за проведене експертне дослідження в сумі 808,00 грн.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ "АСК "Скарбниця" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У відповідності до п. 9.1.5 Договору страхування транспортних засобів від 05 жовтня 2009 року укладеного між сторонами, страховим випадком не визнаються страхові події, що відбулися внаслідок керування транспортним засобом страхувальником (водієм), який не має права керування або володіння транспортним засобом згідно з чинним законодавством України. А враховуючи той факт, що ОСОБА_3 не мав права, станом на час ДТП, керувати застрахованим автомобілем, що підтверджується наданою довіреністю, страхова компанія на законних підставах відмовила у виплаті страхового відшкодування.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

У відповідності до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ВАТ АСК "Скарбниця" було укладено договір страхування транспортних засобів, у відповідності до умов якого ОСОБА_2 було застраховано автомобіль HONDA CRV д/н НОМЕР_2 2007 р.в., який належав йому на праві власності, за що ним відповідно зроблено страховий платіж в сумі 11 058 грн. Термін дії договору до 16 жовтня 2010 року.

09 червня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору страхування, в якій зазначено, що право керувати транспортним засобом має ОСОБА_3

11 червня 2010 року ОСОБА_2 надано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доручення щодо автомобіля HONDA CRV д/н НОМЕР_2 2007 р.в.

28 червня 2010 року сталась ДТП, внаслідок якої застрахований автомобіль під керуванням ОСОБА_3 зазнав технічних пошкоджень на суму 9826,12 грн. (висновок експертного товарознавчого дослідження від 26 серпня 2010 року (а.с. 12-18).

ПАТ АСК "Скарбниця" відмовила у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_3 не мав законного права керувати застрахованим автомобілем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ПАТ АСК "Скарбниця" суму страхового відшкодування, суд першої інстанції вірно виходив з того, що між сторонами укладено договір страхування транспортного засобу, позивачем умови якого виконані в повному обсязі, натомість, після настання страхового випадку, відповідач безпідставно відмовляється у виконанні умов договору - виплаті страхового відшкодування.

При цьому судом досліджено той факт, що ОСОБА_5 на час ДТП володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі, керував таким з дотриманням вимог закону України "Про дорожній рух".

Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що чинним законом на час ДТП, 28 червня 2010 року передбачено наявність у водія (власника) реєстраційного посвідчення на автомобіль, а в іншої особи (не власника) - доручення на право управляти (керувати) транспортним засобом, що давало такій особі право керувати транспортним засобом.

При цьому судом достовірно встановлено, що на час ДТП водій ОСОБА_3 був внесений в договір страхування (додаткова угода від 09 червня 2010 року) як особа, яка має право керувати транспортним засобом HONDA CRV д/н НОМЕР_2 2007 р.в. та у нього була довіреність від власника транспортного засобу ОСОБА_2, яка давала право керувати даним транспортним засобом.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що у відповідності до довіреності від 11 червня 2010 року ОСОБА_3 міг лише представляти інтереси ОСОБА_2 в органах ДАІ та інших установах з різних питань щодо автомобіля HONDA CRV д/н НОМЕР_2 2007 р.в. і аж ніяк не був наділений правом керувати даним транспортним. Так з довіреності від 11 червня 2010 року (а.с. 10) вбачається, що ОСОБА_2 цією довіреністю уповноважує ОСОБА_3 та ОСОБА_4, крім вищенаведених повноважень отримувати необхідні довідки і документи, страхову винагороду у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння повіреною особою іншим транспортним засобом під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки.

При системному аналізі даної довіреності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 як повірена особа був наділений правом на керування застрахованим транспортним засобом.

Судом вірно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норм, передбачених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і така задоволенню не підлягає.

Керуючись 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу ПАТ "АСК "Скарбниця" - відхилити.

Рішення Галицького районного суду Львівської області від 28 серпня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: