Справа № 285/431/15-ц
провадження № 4-с/0285/7/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Помогаєва А.В.

за участю секретаря Музика Н.Ю.

державного виконавця Кошман Л.А.

стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Новоград-Волинський скаргу Новоград-Волинського навчально-виховного комплексу «Гімназія імені ОСОБА_2 І ступеня» на дії державного виконавця відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ щодо опису та арешту майна

встановив:

Старшим державним виконавцем відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ ОСОБА_3 10.09.2014 року відкрито виконавче провадження №44678107 з виконання виконавчого листа №2-914/11, виданого 15.08.2014 року Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з Новоград-Волинського навчально-виховного комплексу «Гімназія імені ОСОБА_2 І ступеня» (далі по тексту «Гімназія», «боржник») на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 3500 грн.

21.01.2015 року державним виконавцем складено акт опису і арешту майна боржника за вищезазначеним виконавчим провадженням, за яким описано і накладено арешт на відеомагнітофон «Самсунг 320» та відеомагнітофон «Самсунг 230», які виявлено у боржника (а.с. 11-12).

Гімназія звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, яку обґрунтовують тим, що зазначені відеомагнітофони не належать боржнику, а тому не підлягають опису та арешту, оскільки згідно статуту навчального закладу майно є власністю територіальної громади і передано на праві оперативного управління. Просили визнати дії державного виконавця щодо опису й арешту майна неправомірними та зобовязати його виключити з акту опису й арешту майна від 21.01.2015 року все описане майно як таке, що не належить боржнику.

Представник заявника вимоги скарги підтримав у повному обсязі. Крім того, додатково пояснив, що вказані відеомагнітофони використовуються у навчальному процесі. Їх вилучення негативно впливає на навчальний процес. 25.06.2015 року подав заяву про розгляд справи без його участі.

Державний виконавець заперечив проти задоволення вимог скарги та послався на те, що Акт опису та арешту майна складений відповідно до чинного законодавства. Крім того, додатково пояснила, що арештоване майно не перебуває у власності територіальної громади. Згідно відповіді Управління освіти і науки Новоград-Волинської міської ради Житомирської області вказані відеомагнітофони перебувають на балансі боржника.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на її безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999рр. № 606-XIV, згідно його преамбули, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені заходи примусового виконання рішень, якими, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Статтею 52 наведеного закону встановлений порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зокрема, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно.

Судом встановлено, що державним виконавцем не виявлено коштів боржника, на які може бути звернено стягнення, що підтверджується листом Новоград-Волинської ОДПІ від 11.02.2015 року.

Разом з тим, у боржника виявлено майно основні засоби, що обліковуються за інвентаризаційним описом (а.с. 18).

Частину з виявленого майна, а саме: відеомагнітофон «Самсунг VK320», серійний номер 63QBCO1025, балансовою вартістю 3543 грн.; та відеомагнітофон «Самсунг 230», серійний номер 6VBN90044413/XEV, балансовою вартістю 1033 грн., описано і арештовано актом державного виконавця від 21.01.2015 року (а.с. 11-12).

Згідно листа Управління освіти і науки Новоград-Волинської міської ради вказані відеомагнітофони рахуються на балансі НВК «Гімназія ім. Л. Українки» (а.с. 16-18).

Боржник за виконавчим документом є закладом освіти, який утворено Новоград-Волинською міською радою. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Гімназія є юридичною особою (а.с. 13).

Згідно розділу V Статуту Гімназії, затвердженого рішенням Новоград-Волинської міської ради від 24.09.2009 року №545, майно навчально-виховного комплексу є власністю територіальної громади і передано на праві оперативного управління.

Відповідно до ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до ст. 137 Господарського Кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Таким чином, Гімназія, як юридична особа, несе відповідальність за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Правовий режим майна, яким боржник володіє на праві оперативного управління відрізняється від права власності лише повноваженням власника здійснювати контроль та вилучати таке майно.

Крім того, ч. 1 ст. 219 Господарського Кодексу України передбачає відповідальність за порушення господарських зобовязань майном, яке належить правопорушнику на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління. Отже, Закон не встановлює обмежень майнової відповідальності юридичних осіб, які б випливали з особливостей майнового права оперативного управління.

Враховуючи, що арештоване майно не було вилучене власником (територіальною громадою в особі органів місцевого самоврядування), за бухгалтерським обліком та фактично перебувало у володінні боржника, суд визнає безпідставним посилання заявника на те, що описане обладнання йому не належить і на нього не може бути звернуто стягнення за виконавчим листом.

Встановлене ч. 4 ст. 63 Закону України «Про освіту» обмеження, згідно якого «основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством», не стосується правовідносин, стороною яких є заклади освіти комунальної форми власності (у даному випадку боржник). Крім того, процедура звернення стягнення на майно боржника в порядку примусового виконання рішення суду прямо передбачена Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимога боржника про визнання дій державного виконавця неправомірними є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги скарги про зобовязання державного виконавця виключити з акту опису і арешту майна від 21.01.2015 року все описане майно, як таке, що не належить боржнику, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Порядок зняття арешту з майна під час виконавчого провадження визначено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч. 1 ст. 60 зазначеного Закону передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналіз положень ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що рішення суду про зняття арешту є рішенням прямої дії, що має наслідком обовязок державного виконавця винести відповідну постанову. Лише у випадку, якщо рішення суду про зняття арешту набрало законної сили, а державний виконавець не виносить постанову про зняття арешту, така бездіяльність може бути оскаржена у встановленому порядку.

Виключення майна з акту опису і арешту державним виконавцем, як це просить заявник у своїй скарзі, законом взагалі не передбачено. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» такі повноваження не належать до компетенції державного виконавця.

Суд дійшов висновку, що дії державного виконавця є правомірними, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, отже вимога про зобовязання державного виконавця виключити з акту опису і арешту майна від 21.01.2015 року все описане майно - не підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Головуючий: