АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3599/15 Головуючий 1 інстанції Бородіна Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Довгаль А.П., Сащенка І.С.,

при секретарі Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання правочину припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання правочину припиненим.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між ОСОБА_3 та банком був

укладений договір кредиту.

В забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту між него та банком був укладений договір поруки. За умовами договору кредиту позичальник зобовязаний протягом 1 робочого дня повернути кредит, сплатити відсотки та штрафні санкції, в разі невиконання або неналежного виконання більш ніж 90 календарних днів обовязків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів.

ОСОБА_3 з 10 грудня 2008 року порушив графік погашення чергових платежів передбачених договором кредиту, тому строк користування кредитом сплив 10 березня 2009 року. У звязку із зміною банком строку виконання основного зобовязання, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк закінчився 10 вересня 2009 року, тоді як банк звернувся до третейського суду із вимогами до неї як поручителя лише 27 жовтня 2009 року.

Після зменшення своїх позовних вимог, остаточно просила визнати припиненим договір поруки №840/5-27/16/10/7-271 укладений 13 травня 2007 року між нею та банком, з 10 вересня 2009 року.

Відповідач - ПАТ «Укрсоцбанк», у поданих запереченнях проти заявлених вимог

заперечував, зазначаючи, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог,

оскільки банк звернувся до третейського суду про стягнення із позивачки як поручителя за кредитним договором заборгованості в строк передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України. Також банк просив застосувати строк позовної давності звернення позивача із даним позовом до суду.

Співвідповідач - ОСОБА_3, у судове засідання не зявився, заперечень не

надав, повідомлявся судом за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати ухвалити нове рішення, яким визнати договір поруки від 31 травня 2007 року, укладений між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» припиненим з 10 вересня 2009 року, стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» на її користь судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за подачу позовної заяви про визнання договору поруки припиненим, та судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, а також на те, що судом першої інстанції безпідставно не були взяті до уваги надані нею докази та пояснення.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 31.05.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 840/1- 27/16/3/7-132 .

Відповідно до п. 1.1. договору кредиту позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в сумі 31 200,00 доларів США, зі сплатою 12,25 % процентів річних. Кредит був наданий ОСОБА_3 на поточні потреби (п. 1.2. договору кредиту). В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх обов'язків за договором кредиту, п. 1.3.2. договору кредиту сторони погодили укладання Договору поруки з фізичною особою ОСОБА_1

31.05.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» , як кредитором та ОСОБА_3, ОСОБА_1, як поручителем був укладений договір поруки № 840/5-27/16/10/7-271.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель - ОСОБА_1 зобов'язалась перед кредитором відповідати солідарно та у повному обсязі за виконання позичальником умов щодо сплати суми Кредиту, відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту № 840/1- 27/16/3/7-132. Пунктом 1.2 Договору поруки поручитель підтвердив, що він ознайомлений з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень немає.

Відповідно до п.6.2 договору поруки він набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно роз'яснень, які містяться п.24 Постанові Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається: роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В зв'язку із неналежним виконанням договору кредиту, на адресу ОСОБА_3 було надіслано повідомлення про невиконання основного зобов'язання № 11.42/96-3317 від 05.08.2009 року. Одночасно повідомлення-претезія про невиконання зобов'язань № 11.4.2/96-3304 від 05.08.2009 року було надіслано на адресу реєстрації позивача ОСОБА_1В,, яке було стримано 15.09.2009 року, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення № 488. В повідомленні-претензії було запропоновано ОСОБА_1 в 30-денний строк сплатити заборгованість за кредитом в розмірі 24401.70 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 2 177.34 доларів США та нараховану пеню в розмірі 2 849.34 гривень

Тобто банк надіславши вимогу ОСОБА_1 про дострокове погашення кредиту, відсотків та неустойки, фактично змінив строк виконання зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати (постанова ВСУ № 6-190цс14).

Банк 27.102009р., тобто у шестимісячний термін, звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з вимогами про дострокове розірвання договору кредиту № 840/1-27/16/3/7-132 та солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту, що передбачено п.6.2 договору кредиту та п. 5,2, договору поруки.

07.04.2010 року постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків позовні вимоги банку задовольнив, достроково розірвав договір кредиту та стягнув заборгованість в сумі 247260,85 гривень.

Тому в даному випадку підстави для застосування ч.4 ст. 559 ЦК України відсутні.

Посилання позивача на те, що на момент звернення банку до третейського суду та прийняття третейським судом рішення про стягнення заборгованості за договором кредиту № 840/1-27/16/3/7-132 зобов'язання за договором поруки вже були припинені, судом не приймається, оскільки в даному провадженні суд позбавлений можливості надати оцінку відповідності рішення третейського суду положенням закону.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони підтвердили, що на даний час вищезазначене рішення Третейського суду при Асоціації українських банків набрал о законної сили.

Посилання позивача на правові позиції ВСУ викладені у справах №№6-20цс14, 6-53цс14, 6-106цс14 не стосуються випадків вже стягнутої рішенням суду з поручителя заборгованості за договором кредиту.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог позивача за недоведеністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -