Номер провадження: 22-ц/785/1199/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Фальчука В.П., Троїцької Л.Л.

при секретарі Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.11.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТДВ "Чорноморгідробуд" про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А

10.06.2014 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов ОСОБА_2 , який був уточнений 12.08.2014 р.

Позивач просив :

стягнути з відповідача па користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 21550 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн.; -

стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані з отриманням правової допомоги, у розмірі 4000 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Суд стягнув з товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморгідробуд» на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 6835,82 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 3500 гри.

Суд стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 497,20 гри.

Суд допустив негайне виконання рішення у межах виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким повністю задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що суд не дослідив всіх обставин справи, не вірно зробив розрахунок заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та всебічно зясував всі обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, обґрунтовано керувався нормами ЦПК України.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 працював у відповідача з 16.03.2012 р. до 17.12.2013 р., був звільнений з посади виконавця робіт за згодою сторін з урахуванням невиплати адміністрацією заробітної плати, однак до цього часу йому не виплачена заробітна плата за червень-грудень 2013 р., компенсація за невикористану відпустку та компенсація за відрядження у м. Миколаїв у розмірі .1050 грн., що порушує вимоги законодавства, його права та завдає моральну шкоду.

Із заперечень сторони відповідача вбачається , що заборгованість по заробітній платі складає 3107,05 грн.; що дійсно не виплачено оплату відпустки у сумі 634,54 грн. та компенсацію невикористаної відпустки в розмірі 1655, 56 грн.; що підприємство допускає, що була завдана позивачу моральна шкода, яка може бути компенсована у розмірі 1000 грн.; що витрати на правову допомогу не можуть перевищувати граничний розмір, встановлений законом; що позивач не довів обгрунтуваність розрахунку стосовно відрядження у м. Миколаїв.

З витягу з трудової книжки позивача та копії наказів вбачається , що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 16.03.2012 р. по 17.12.2013 р., був звільнений за наказом №95-к від 17.12.2013 р. з посади виконавця робіт відокремленого підрозділу будівельне управління «Чорноморбуд» ТДВ «Чорноморгідробуд» у м. Одеса за згодою сторін (ст. 36 п. 1 КЗпП України).

Копія штатного розпису підтверджує, що позивач працював на вказаній посаді з посадовим окладом - 2500 грн.(а.с. 85)

Копії табелів обліку робочого часу підтверджують роботу позивача у липні- вересні, листопаді 2013 р. на території Миколаївського морського торговельного порту (тобто у іншому населеному пункті).

З розрахункових відомостей , що позивачу нарахована заробітна плата за липень 2013 р. у сумі 1603,54 грн., за серпень 2013 р. у сумі 2269,30 грн., за вересень 2013 р. у сумі 1061,44 грн., за листопад 2013 р. у сумі 1061,44 грн. та оплата відпустки у квітні, грудні 2013 р. у розмірі 1655,56 грн. та 634,54 грн.

Відповідач надав тільки 2 відомості на виплату грошей позивачу у вищевказаний період (а.с. 57, 58). Суд взяв до уваги виплату у липні 2013 р. 2500 грн. та прийшов до висновку , що виплата позивачу у вересні 2013 р. 1500 грн. належним чином не підтверджена, т.я. підпис у відомості вчинений іншою особою, про що свідчить і примітка, відповідачем не надано додаткових доказів у підтвердження виплати цих грошей саме позивачу.

Судом встановлена заборгованість по нарахованим заробітній платі та оплаті відпустки складає 5785,82 грн. (1603,54 грн.+2269,30 грн.+ 1061,44 грн.+ 1061,44 грн., +1655,56 грн.+634,54 грн. - 2500 грн.).

Фактично відповідач визнав невиплату вищевказаної нарахованої суми позивачу на час розгляду справи.

Відповідач не спростував розрахунок позивача по компенсації службового відрядження у 1050 грн. відповідно до ст. 121 КЗпП України не надав доказів які б спростували затвердження позивача.

Строки виплати заробітної плати встановлені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 1 16 цього Кодексу.

Ст.ст. 49, 110 КЗпП України зобовязують відповідача видати працівнику довідку щодо нарахованої оплати праці.

Порядок оплати відпустки та виплати компенсації невикористаної відпустки встановлені ст.ст. 74, 83 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити иеоспорювапу ним суму.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку , що позовна вимога про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню у розмірі 6835,82 гри.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Надані докази підтверджують, що у сім'ї позивача батьки - пенсіонери, дружина - студентка, і що звільнення позивача в звязку з невиплатою заробітної плати та невиплата заборгованості з 17.12.2013 р. до цього часу та ненарахування компенсації службового відрядження завдали моральної шкоди позивачу з урахуванням грубого порушення трудових прав та необхідності додаткових зусиль по організації життя (в г.ч. утримання членів сім'ї).

За таких обставин суд обґрунтовано встановив розмір компенсації моральної шкоди у 3500 гри.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу суд, обґрунтовано виходив з того , що відповідно до ст..60 ЦПК України позивач не надав доказів в підтвердження своїх вимог та неналежним чином оформлених розрахунків.

Постановляючи рішення суд обґрунтовано керувався нормами матеріального та процесуального права, належним чином перевірив права і обовязки сторін.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214 ,215 ЦПК України і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.11.2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Оверіна

Судді В.П. Фальчук

ОСОБА_4