У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», третя особа - реєстраційна служба Таращанського районного управління юстиції Київської області, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та скасування державної реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 червня 2008 року він за договором купівлі - продажу продав житловий будинок, сарай цегляний та 1/2 частину колодязя, розташованих по АДРЕСА_1. Оскільки відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та колодязем, який розташований на межі, яка розділяє їх земельні ділянки, тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_6 відновити межу між їх земельними ділянками, прибрати з його земельної ділянки встановлений нею паркан, зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у користуванні колодязем, 1/2 частина якого належить йому на праві власності та який розташований на межі між їх земельними ділянками.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, на якій знаходяться зазначені об'єкти нерухомості. Зазначає, що спірний колодязь у 1967 році побудувала її мама і колишній власник будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7, у якої ОСОБА_5 його купив, ніякого відношення до даного колодязя не мала. Спірний колодязь знаходиться безпосередньо на її подвір'ї, а не на межі земельної ділянки, як зазначив позивач у первісному позові. Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 23 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в частині переходу права власності на 1/2 частину колодязя, який розташований по АДРЕСА_2. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в частині реєстрації за ОСОБА_5 1/2 частини колодязя та стягнути судові витрати.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 9 грудня 2014 року позовну заяву ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та колодязем залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 9 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 23 червня 2008 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Швецем С.П. та зареєстрований у реєстрі за № 3307 в частині переходу права власності до ОСОБА_5 на 1/2 частину колодязя, розташованого по вул. АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в частині реєстрації за ОСОБА_5 1/2 частини колодязя - з/б кільця, позначена «№ 1», який розташований по вул. АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року рішення районного суду скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку з урахуванням норм ст. 186 ЦК України про те, що колодязь є приналежністю головної речі - житлового будинку, який пов'язаний з ним спільним призначенням. При відчуженні житлового будинку до набувача переходить право на відповідні господарські будівлі. Відповідно до п. 8 постанови пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник