Номер провадження: 22-ц/785/5625/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

06 лютого 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 19.10.2006 року між АКІБ " УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 85 000 доларів США, який зобов'язався повернути у повному обсязі зі сплатою 10,30% річних за користування кредитом строком до 19.10.2027 року.

З метою забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору 19.10.2006 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки відповідно до умов якого вони передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 82,40 кв.м., житловою площею 57,6 кв.м., що належить іпотекодавцям на праві спільної частикової власності у рівних долях кожного на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.09.2006 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ "УкрСиббанк" змінило назву на ПАТ " УкрСиббанк", яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ " УкрСиббанк".

08.12.2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ "УкрСиббанк", останнім передано ПАТ " Дельта Банк".

19.07.2012 року ОСОБА_6 помера та відповідно до спадкової справи №1/2013 з якої вбачається, що ОСОБА_5 вступив у спадок після її смерті.

У порушення вимог договору кредиту та норм чинного законодавства в строк і на умовах кредитного договору ОСОБА_5 умови договору належним чином не виконує, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 694 924,84 гривень, яка складається з: - 469 869,70 гривень - заборгованість за кредитом; - 225 055,14 гривень - заборгованість за відсотками.

На підставі зазначеного ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом та просило задовольнити його у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, заперечувала проти його задоволення.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ними надано не було. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2006 року між АКІБ " УкрСиббанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 85 000 доларів США, який зобов'язався повернути у повному обсязі зі сплатою 10,30% річних за користування кредитом строком до 19.10.2027 року.

В якості забезпечення виконання кредитного зобов'язання між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 19.10.2006 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого вони передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 82, 40 кв.м., житловою площею 57,6 кв.м., що належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності у рівних долях кожного на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.09.2006 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

27.10.2009 року АКІБ "УкрСиббанк" змінило назву на ПАТ "УкрСиббанк", а 08.12.2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору від 19.10.2006 року у ПАТ "УкрСиббанк", останнім передано ПАТ " Дельта Банк".

Однак, в зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_5. своїх зобов'язань за вище вказаним договором, станом на 09.01.2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 694 924,84 гривень.

Як вбачається з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» «іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом».

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 2.1.1 іпотечного договору від 19.10.2006 року у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють спірні правовідносини, які виникли між сторонами, в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог, а також правомірно застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304 від 03.06.2014 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що справу було розглянуто на підставі копій та не досліджено оригіналів документів, на які посилається позивач у підтвердження своїх позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано в обгрунтування своїх доводів належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду щодо задоволення позовних вимог та виконання ним належним чином умов кредитного договору.

На підставі зазначеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки відповідач ОСОБА_5 належним чином прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору не виконував, що є порушенням умов Цивільного Кодексу України, договору про іпотечний кредит та Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

В.О.Панасенков

В.Ф.Парапан