У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та нерухомим майном; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Управління Держземагентства в Берегівському районі Закарпатської області, Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа - Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю в Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 5 лютого 2014 року просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 зокрема, приміщенням спільного горища та проходом до нього, надати доступ до каналізації, яка проходить під самочинною добудовою відповідача та усунути перешкоди у користуванні спільною прибудинковою територією, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинно споруджені нею приміщення на першому та другому поверхах (приміщення мансарди) біля входу до її квартири, а у випадку відмови ОСОБА_4 виконати рішення суду - надати право виконати відповідні дії за рахунок ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_4 шляхом введення в оману отримала від неї дві письмові згоди на здійснення добудови до квартири АДРЕСА_1, а саме: вона не заперечує проти надання органом місцевого самоврядування дозволу на здійснення прибудови перед входом до квартири ОСОБА_4 довжиною 3,6 м та шириною 7,2 м, яка б не порушувала конструкції даху; не заперечує проти перекриття ОСОБА_4 даху будинку шифером замість черепиці.

Усупереч домовленості між ними та без отримання відповідної згоди ОСОБА_4 збудувала мансарду (чим порушила конструкцію та зовнішній вигляд даху), а також додаткові приміщення до своєї квартири на першому поверсі, чим обмежила її та власника іншої квартири ОСОБА_5 у користуванні усією площею спільного горища. Крім того, така прибудова здійснена з одночасним зайняттям земельної ділянки прибудинкової території.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, просила усунути перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати добудову «А-3», відкриту веранду «а-3», сарай «Ж» та навіс «Е»; визнати недійсним рішення Великобактянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 30 червня 2010 року та виданий ОСОБА_5 державний акт серії НОМЕР_4 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0676 га за адресою: АДРЕСА_2; визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо перешкоджання в'їзду на загальну прибудинкову територію будинку АДРЕСА_1 зобов'язавши останню передати їй у спільне користування ключ від замка воріт.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що до 2002 року власником земельної ділянки, через яку існував прохід до квартири НОМЕР_3 була ОСОБА_6, з якою було визначено та узгоджено місця загального користування для в'їзду до двору та проходу до квартири НОМЕР_3. Після придбання цієї земельної ділянки ОСОБА_3 та наступного оформлення нею документів на землю у державному акті місця загального користування не були позначені, внаслідок чого цей державний акт було визнано недійсним рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 квітня 2013 року.

Її інтереси порушено самочинним будівництвом ОСОБА_3 добудови «А-3», відкритої веранди «а-3», сараю «Ж» та навісу «Е», що призвело до привласнення частини спільної земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_3 закриває власним замком ворота в'їзду до спільного двору та блокує користування дворовим проїздом іншим співвласникам будинку.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 отримала та зареєструвала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0676 га за адресою: АДРЕСА_2, у якому не передбачено виділення місць загального користування для під'їзду до підвалу та підходу до горища, що перешкоджає експлуатації загальних комунікацій будинку.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 лютого 2014 року первісний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні належного ОСОБА_3 права користування та розпорядження квартирою НОМЕР_2 зокрема правом користування площею горища, яке на праві спільної сумісної власності належить співвласникам квартир у багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, та проходом до горища, а також усунути перешкоди у користуванні спільною прибудинковою територією (земельною ділянкою) зазначеного будинку, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинно споруджену нею добудову біля входу до її квартири НОМЕР_3 яка складається із двох приміщень на першому (цокольному) поверсі та двох приміщень мансарди на другому поверсі під дахом будинку, надавши ОСОБА_3 вільний доступ до каналізації, яка проходить під самочинно збудованою добудовою, а у випадку відмови виконати рішення суду щодо знесення цих об'єктів дозволити ОСОБА_3 виконати необхідні дії щодо їх знесення за рахунок ОСОБА_4

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Усунено перешкоди у користуванні нею частиною земельної ділянки, віднесеною до земель спірного користування, право користування частиною якої належить їй для проходу до її квартири АДРЕСА_1 відповідно до обмеження, накладеного на цю частину земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1999 року, що належав попередньому власнику ОСОБА_6, на якій ОСОБА_3 самочинно здійснила прибудову «А-3» (приміщення котельні та кладовки), шляхом зобов'язання останньої демонтувати цю прибудову. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в первісному та зустрічному позовах.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в первісному позові, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_3

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову, тому зазначене рішення в цій частини не переглядається судом касаційної інстанції відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири НОМЕР_2 ОСОБА_4 - квартири НОМЕР_3 а ОСОБА_5 - квартири АДРЕСА_2

Згідно із державним актом серії НОМЕР_4 на право приватної власності на землю, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0676 га по АДРЕСА_2

Відповідно до заяв ОСОБА_3 вона не заперечує проти того, щоб орган місцевого самоврядування надав ОСОБА_4 дозвіл на прибудову, але тільки біля входу до її квартири НОМЕР_3 довжиною 3,6 м та шириною 7,2 м, яка б не порушувала конструкцію даху, а також не заперечує проти перекриття ОСОБА_4 даху будинку з черепиці на шифер без зміни конструкції даху (а.с. 168, 169, 183-184, т.2).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 без узгодження з іншими співвласниками будинку та без отримання дозволу на виконання будівельних робіт від уповноваженого державного органу здійснила самочинну двоповерхову добудову до своєї квартири на першому цокольному поверсі, яка складається із двох приміщень перед входом до її квартири, а також двох приміщень мансарди на даху будинку, чим обмежила ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у користуванні спільним горищем.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що самочинна добудова «А-3» здійснена ОСОБА_3 на частині прибудинкової території, яку інші співвласники квартир будинку АДРЕСА_1 мають право використовувати для проходу до своїх квартир.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в первісному та зустрічному позовах, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 провела будівництво добудови зі згоди ОСОБА_3, а Великобактянська сільська рада не зверталась до суду з позовом про знесення самочинного будівництва. Крім того, ОСОБА_4 не довела тієї обставини, що відповідачі за зустрічним позовом самочинним будівництвом створюють їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Із висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Вимоги до рішення апеляційного суду визначені ст. 316 ЦПК України.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України рішення апеляційного суду складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця його ухвалення; найменування суду; прізвищ та ініціалів головуючого і суддів; прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; найменування справи та повних імен (найменувань) осіб, які беруть участь у справі; 2) описової частини із зазначенням: короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції; короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; 3) мотивувальної частини із зазначенням: мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням законної сили та його оскарження.

У мотивувальній частині рішення апеляційного суду має міститися обґрунтування щодо кожного доводу апеляційної скарги, що є складовою вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення апеляційного суду зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 довела позовні вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у мотивувальній частині рішення зазначив про те, що ОСОБА_4 здійснила добудову із згоди позивача за первісним позовом ОСОБА_3 Крім того, сільська рада не зверталась до суду із позовом про знесення самочинного будівництва. Тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Водночас, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд має у мотивувальній частині рішення дати оцінку доказам, наявним у матеріалах справи за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

У мотивувальній частині рішення суду, крім зазначених вище висновків, апеляційний суд не спростував висновки суду першої інстанції про задоволення первісного позову, не мотивував, чи відповідають такі висновки встановленим обставинам справи.

Поза увагою апеляційного суду залишилося те, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Дійшовши висновку про те, що ОСОБА_3 надавала згоду на будівництво ОСОБА_4 добудови, апеляційний суд не дав належної оцінки заяві від 10 січня 2006 року, із якої вбачається, що ОСОБА_3 не заперечує проти перекриття ОСОБА_4 даху будинку з черепиці на шифер у зв'язку з аварійним станом (а.с. 6, т.1), а в іншій заяві - не заперечує проти надання ОСОБА_4 дозволу на прибудову до будинку біля входу довжиною 3,6 м та шириною 7,2 м, за умови збереження проходу до горища та підвалу (а.с. 168).

Ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги та їх не спростував, не з'ясував фактичних обставин справи, не мотивував належним чином своїх висновків та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 січня 2015 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

А.С. Олійник