Номер провадження: 22-ц/785/3352/15
Головуючий у першій інстанції: Плавич І. В.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПрАТ "УПСК", КП "Автобаза санітарного транспорту" про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, третя особа - ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

Обгрунтовуючи заявлені вимоги та підстави звернення до суду, позивачі посилались на ті обставини, що ОСОБА_3 є власником автомобілю марки "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2.

13 листопада 2013 року відбулась ДТП за участю даного автомобілю під керуванням ОСОБА_2, а також автомобілю марки "ГАЗ 2752", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5. Вказана ДТП призвела до заподіяння механічних пошкоджень автомобілю "Ніссан".

В результаті розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням перебування ОСОБА_5 на момент ДТП в трудових відносинах із ТОВ КП "Автобаза санітарного транспорту", позивачі вважать, що відшкодовувати заподіяну майнову і моральну шкоду повинні КП "Автобаза санітарного транспорту" та ПрАТ "УПСК" у відповідних частках. Заявлені вимоги неодноразово уточнювались позивачами та остаточно сторона просила суд: 1) стягнути з КП "Автобаза санітарного транспорту" на користь ОСОБА_2 суму витрат на евакуацію автомобілю в розмірі 400,00 гривень; суму витрат на проведення експертизи в розмірі 550 гривень; суму франшизи в розмірі 1000,00 гривень; моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень; 2) стягнути з ПрАТ "УПСК" на користь ОСОБА_6 суму майнової шкоди у розмірі 34 604, 82 грн.

ОСОБА_2, який діє від власного імені, а також від імені та в інтересах ОСОБА_6 на підставі довіреності, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник ПрАТ "УПСК" у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник КП "Автобаза санітарного транспорту" у судовому засіданні заявлені вимоги визнала частково - в частині стягнення суми франшизи.

Третя особа ОСОБА_5 заперечував проти заявлених вимог.

Рішенням суду позов задоволено частково.

На дане рішення позивачі принесли апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не з`явився, про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні встановлено наступне.

25 вересня 2013 року о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки "ГАЗ 2752", реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці М'ясоєдівській здійснив виїзд на перехрестя з вулицею Б.Хмельницького на заборонений жест регулювальника, внаслідок чого відбулось зіткнення із автомобілем марки "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Відповідно до свідоцтва про реєстрацію, власником транспортного засобу НІССАН ПРЕМЬЄРА є ОСОБА_3. На момент ДТП ОСОБА_2 правомірно володів транспортним засобом, а отже всі витрати з евакуації транспортного засобу, проведення експертиз, лікування та інші ніс особисто.

Згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області у справі №496/5701/13-п від 13 листопада 2013 року, суд встановив наявність в діях ОСОБА_5 порушення вимог ПДР країни, що призвели до ДТП.

Відповідно до ст. 61 ч.ч. 1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими собами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Спираючись на вказані норми закону суд прийшов до правильного висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_5.

При цьому ОСОБА_5 на момент ДТП перебув у трудових відносинах із КП "Автобаза санітарного транспорту" та керував належним підприємству автотранспортним засобом. Правові підстави керування учасниками ДТП відповідними автотранспортними засобами перевірялись робітниками ДАІ при оформленні матеріалів ДТП, та не заперечувались сторонами.

В матеріалах справи присутній звіт №18-03-14 з визначення вартості матеріальних збитків колісного ТЗ "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2, складений ОСОБА_8 від 28 березня 2014 року, згідно якого загальна сума збитку прийнята рівною ринковій вартості транспортного засобу у розмірі 30444,26 гривень (на момент ДТП) або 41326,95 гривень (на момент огляду) виходячи з того, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу.

Даний звіт сторонами не заперечувався, заяв про забезпечення доказів з цього приводу не надходило.

Відповідач по справі ПрАТ "УПСК" здійснило страхове відшкодування в сумі 5722,13 грн, виходячи з такого розрахунку:

В (ринкова вартість автомобіля на момент ДТП) = 30444,26 грн.

Р (вартість відновлювального ремонту автомобіля) = 77508,76 грн.

З (залишкова вартість частин ТЗ після ДТП) = 17000,00 грн.

У (зменшення розміру відшкодування) = 6722,13 грн. (13444,26/2)

Ф (безумовна франшиза) = 1000,00 грн.

С (страхове відшкодування) = 5722,13 грн.

С = В-З-Ф-У-Ф (30444,26-17000,00-6722,13-1000,00) = 5722,13 грн.

ЗАКОН УКРАЇНИ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року №1961-IV (в редакції станом на день ДТП) визначив (п. 1.6. частини 1 статті 1) що цьому Законі термін власники транспортних засобів вживається у такому значенні - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Крім того, саме моє право позивача на отримання страхового відшкодування було визнано відповідачем ПрАТ "УПСК" внаслідок здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 5772,13 грн.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень згідно яких відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становите в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Позивач завчасно звернувся до відповідача ПрАТ "УПСК" із заявою про здійснення страхового відшкодування в повному обсязі, як це передбачено Законом.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права

(реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи те, що Відповідач ПрАТ "уПСК" здійснила страхове відшкодування в квітні 2014 року (із спливом більше ніж півроку з моменту ДТП), виходячи із ринкової вартості автомобіля станом на день ДТП, тому є всі підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат пов'язаних з проведенням звітів про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу та оцінку утилізаційної вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу у розмірі 550 гривень.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі, а нормою ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 7 3V "Про страхування"страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково.

Статтею 25 3V "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Згідно ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", оцінка майна проводиться у випадках встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї із сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 12 даного Закону України, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В даному випадку вина водія автомобіля ГАЗ встановлена Постановою Біляївського районного суду Одеської області (Справа №496/5701/13-п, Провадження №3/496/2317/13).

У відповідності до ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування", страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Частиною 2 статті 12 3V "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

Відповідно до положень п 30.1., п. 30.2. ст. 30 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним.

Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

ПрАТ "УПСК" погодилися з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, що підтверджується я страховою виплатою і даними досліджень.

Згідно із ст. ЗО Закону № 1961-1У транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. п. 14,15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року № 4 ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею ЗО Закону N 1961-ІУ, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо- транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної автомобіля відшкодовується вартість автомобіля, слід пригоди.

Оскільки володільцю покласти зобов'язання на позивача передати залишки автомобіля страховій компанії після відшкодування шкоди.

Страхова компанія ПрАТ "УПСК" повинна булла здійснити страхове відшкодування у таких розмірах:

В (ринкова вартість автомобіля на момент рогляду) = 41323,95 грн.

З (залишкова вартість частин ТЗ після ДТГТ) = 17000,00 грн.

Ф (безумовна франшиза) = 1000,00 грн.

С (страхове відшкодування) ~ 40323,95 грн.

С = В -Ф (41323,95-1000,00) = 40323,95 грн.

Враховуючи те, що фактично вже було сплачено 5722,13 грн. страхового відшкодування, стягненню із страхової компанії підлягає 34301,82 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, сума франшизи у розмірі 1000,00 гривень, на яку зменшено страхове відшкодування, підлягає стягненню з КП "Автобаза санітарного транспорту".

Суд вбачає, що включенню до загального розміру майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, підлягають витрати, пов'язані із евакуацією пошкодженого у розмірі 400 грн.та витрати, пов'язані із визначенням матеріальних збитків в розмірі 550,00 гривень.

В силу ст. 23 ч.ч.1,2,3,4 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Суд вбачає, що відповідати за заподіяною моральною шкодою повинно КП "Автобаза санітарного транспорту" (ст. 1172 ЦК України).

Як роз'яснюють п.п. 3,9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року (в редакції від 27 лютого 2009 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, зважаючи на відповідні вимоги суд погоджується, що позивачу ОСОБА_2 було заподіяно певної моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявили до стягнення позивачі, суд вбачає надмірною. Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, а також ураховуючи часткове відшкодування моральної шкоди страховиком, - суд вважає обґрунтованим стягнути з КП "Автобаза санітарного транспорту" на користь ОСОБА_2 суму компенсації заподіяної моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року скасувати.

Стягнути з КП "Автобаза санітарного транспорту" на користь ОСОБА_2 суму витрат на евакуацію автомобілю в розмірі 400,00 гривень; суму витрат на проведення експертизи в розмірі 550 гривень; суму франшизи в розмірі 1000,00 гривень; моральну шкоду у розмірі 1000,00 гривень;

стягнути з ПрАТ "УПСК" на користь ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі 34 604, 82 грн., зобов*язавши його передати ПрАТ "УПСК" залишки автомобіля "Ніссан", реєстраційний номер НОМЕР_2.

В інший частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Ісаєва

Судді О.С. Комлева

О.Г. Журавльов