АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/231/15 Справа № 199/8733/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Дніпропетровськ 17 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», третя особа: Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки Гірників України Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації, здійснення індексації та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації, здійснення індексації та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з 23.06.1992 року працювала на підприємстві. 29.08.2012 року була обрана головою Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова», яка входить до складу Незалежної профспілки гірників України.

Наказом № 1779 від 10.07.2013 року її було звільнено з посади провідного економіста цеха № 25 за п.1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням чисельності працівників.

Позивач посилається на те, що вона була звільнена з роботи без попередньої згоди профкому та вищого виборного органу Незалежної професійної спілки Гірників України - Ради Голів, що у неї є переважне право на залишення на роботі при звільненні як одинока матір, та єдиний годувальник у сім'ї.

Крім того, про звільнення вона дізналася тільки у день звільнення, а не за два місяці, як того вимагає законодавство України. Трудову книжку отримала лише 29.07.2013 року, а не у день звільнення, також з нею не було проведено повний розрахунок, що є порушенням її конституційних прав.

Після неодноразового уточнення своїх позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним наказ про її звільнення, поновити на посаді провідного економіста цеху № 25 ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова», допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць, стягнути заробітну плату за вимушений прогул, яка станом на 17.06.2015 року складає 73327, 68 грн., індексацію в сумі 55377, 06 грн. та моральну шкоду в сумі 350 000 грн.

Рішенням АНД районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2014 року ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі /т.2 а.с.95-98 /.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 102-106/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 23.06.1992 року по 10.07.2013 року працювала на ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова», а з 03.10.2011 року працювала провідним економістом цеху № 25, що підтверджується записами у трудовій книжці /т.1 а.с. 11-12/.

29.08.2012 року на Установчих зборах створено первинну профспілкову організацію Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім.. О.М. Макарова», головою якої обрано ОСОБА_2, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /т.1 а.с. 13/.

27.03.2013 року генеральним директором ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова», було видано наказ № 160 про скорочення чисельності та штату робітників у зв'язку з необхідністю оздоровлення фінансового стану підприємства, покращення виробничо-господарської діяльності, раціонального використання працівників підприємства, з метою зниження витрат /т.1 а.с. 121/.

Позивач була ознайомлена з цим наказом 02.04.2013 року /т.1 а.с. 121 зворіт/.

Розпорядженням № 52 від 09.04.2013 року по цеху № 25 було наказано подати на скорочення робітників, у тому числі і ОСОБА_2 /т.1 а.с. 37/.

08.04.2013 року було складено акт про те, що ОСОБА_2 попереджена про майбутнє звільнення її 08.06.2013 року /т.1 а.с. 40/.

Наказом № 1779 від 10.07.2013 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України /т.1 а.с. 143/.

Згідно довідки ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» від 28.03.2014 року у реалізації цього наказу було звільнено 131 людину /т.1 а.с. 165/.

Ухвалою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2013 року провадження по справі було зупинено та надано відповідачу час для вирішення питання щодо надання згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_2 /т.1 а.с. 86/.

Первинна профспілкова організація 10.07.2013 року та незалежна спілка гірників України 14.10.2013 року згоди на звільнення ОСОБА_2 не дали /т.1 а.с. 93, 99/.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27.06.2012 року № 6-65цс12 при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч.3 ст. 252 КЗпП України, частини 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

З матеріалів справи вбачаться, що ОСОБА_2 є головою первинної профспілкової організацію Незалежної профспілки гірників України Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова».

Протоколом № 2 від 10.09.2012 року засідання цього профспілкового комітету було постановлено, про вступ до Обласного об'єднання НПГУ Західного Донбасу, та на підставі Статуту НПГУ була включена до їх структури /т.1 а.с. 227-233/.

Як вбачається з витягу з протоколу № 12 від 14.10.2013 року обласного об'єднання незалежної профспілки гірників України Західного Донбасу, питання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 було розглянуто на засіданні ради голів, за результатами якого було відмовлено в наданні згоди на її звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України з тих підстав, що ДП «ВО «ПМЗ ім. О.М. Макарова» попередив ОСОБА_2 про звільнення за цією статтею з 10.06.2013 року, але договір розірвано не було і ОСОБА_2 продовжувала працювати, та була звільнена тільки 10.07.2013 року, що є грубим порушенням КЗпП України /т. 1 а.с. 213, 214/.

Ця відмова є мотивованою, а тому є підставою для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Відповідно до норм ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому в розумінні ст. 235 КЗпП України вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі.

Згідно із ч.4 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року і в цьому не було вини працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом усього часу розгляду справи в суд з'являлася, її вини у тривалому розгляді справи немає.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п.5 цього Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Згідно довідки ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» № 20/25 від 11.03.2014 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_2, обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 становить 140, 96 грн. /т.1 а.с. 146/.

Таким чином, кількість робочих днів вимушено прогулу ОСОБА_2 складає 483 грн., з розрахунку: за 2013 рік починаючи з 10.07 2013 року - 118 днів; кількість робочих днів за 2014 рік - 250 днів; кількість робочих днів за 2015 рік по день ухвалення рішення - 115 днів.

Таким чином, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 складає 68 083, 68 грн., з розрахунку: 140, 96 грн. х 483 дні.

Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законним прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів приходить до висновку, що порушення відповідачем прав ОСОБА_2 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер порушення прав, фізичні та душевні страждання, керуючись принципами розумності та справедливості, те що моральна компенсація яку необхідно стягнути на користь позивача не є покаранням, та не повинна бути статтею збагачення, суд вважає можливим визначити моральну шкоду в сумі 2000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У порядку ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 924 грн. 44 коп.

Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, то поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 1779 від 10 липня 2013 року Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про звільнення провідного економіста цеху № 25 ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням чисельності робітників з 10 липня 2013 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді провідного економіста цеху № 25 Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» з 10 липня 2013 року.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 68 083, 68 грн. без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення на її користь середньої заробітної плати в межах стягнення за один місяць в сумі 2819, 20 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь держави судовий збір в сумі 924 грн. 44 коп.

В задоволенні іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.