У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» ОСОБА_2,

представника відповідача ТОВ «Рівнетеплоенерго» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про захист прав споживача, компенсацію матеріальних та моральних збитків, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводить про невідповідність вказаного рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки згідно ст.17 п.4 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» відповідальність за своєчасне проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб покладається на субєктів господарювання, що надають послуги.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В запереченняХ до апеляційної скарги представники РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ТОВ «Рівнетеплоенерго» покликаються на безпідставність доводів апеляційної скарги, просять її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

З матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2010 року між ТОВ «Рівнетеплоенерго» та ОСОБА_4 було укладено договір надання послуг з централізованого опалення та підігріву води №121071.

01 березня 2015 року між РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ОСОБА_1, ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення №1877.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначила, що у період з 01 квітня 2014 року по 26 листопада 2014 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» їй нараховувалася плата за надані послуги з гарячого водопостачання згідно норм споживання (з розрахунку на кількість зареєстрованих осіб), а не за показниками квартирного водолічильника, який у той час не було опломбовано. При здійсненні періодичної повірки згаданого лічильника їй не було повідомлено працівниками водоканалу про необхідність його подальшого взяття на абонентський облік безпосередніми виконавцями послуг: РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ТОВ «Рівнетеплоенерго». Крім того, в період з 09 грудня 2013 по 08 січня 2014 року РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» також, знявши заднім числом лічильник холодної води, здійснювало їй нарахування плати за послуги водопостачання та водовідведення згідно діючих норм водоспоживання. ОСОБА_1 зверталася з письмовою заявою до відповідачів про скасування нарахувань згідно норм водоспоживання, оскільки в неї були встановлені лічильники гарячої та холодної води та оплату вона здійснювала згідно показів лічильників.

Листом РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» № 1732/01-11 від 24 грудня 2014 року та листом ТОВ «Рівнетеплоенерго» №04-05/57/45 від 09 січня 2015 року в задоволенні вимог позивача було відмовлено посилаючись на те, що нарахування за послуги проводяться у відповідності до чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необґрунтованості, недоведеності та безпідставності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Регулювання відносин між субєктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі послуги), здійснюється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила) та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Пунктом 8 зазначених Правил передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 15 цих Правил визначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

Згідно з абз.2 п.9 Правил квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до п.21 Правил у разі відсутності у квартирі засобів обліку води і теплової енергії плата за послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на кількість зареєстрованих осіб.

Судом першої інстанції правильно зроблений висновок про те, що нарахування плати позивачці за послуги водопостачання та водовідведення проводилось у відповідності до вищенаведених норм, а саме: з 09 грудня 2013 року по 08 січня 2014 року - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні 3 місяці; з 09 січня 2014 року по 25 листопада 2014 року - відповідно до діючих норм водоспоживання на 2 особи; з 26 листопада 2014 року (дата опломбування лічильників після повірки) - згідно показників приладу обліку води, доводами апеляційної скарги такий висновок суду не спростовано, протилежного не доведено.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на п.4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» оскільки даний пункт вказаної статті стосується положення про метрологічну службу, а не відповідальності за своєчасне проведення періодичної повірки, одночасно навіть і таке твердження не заслуговує на увагу враховуючи обставину, що предметом розгляду даної справи є саме правильність нарахування комунальних послуг, а не правильність та своєчасність проведення повірки приладів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано послався на п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а доводами апеляційної скарги цей висновок суду першої інстанції не спростовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М.Максимчук

ОСОБА_5