У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Марчишак М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лумшорське дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Закарпттурист», Лумшорське дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а :

Лумшорське дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» подало апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» - 4656,08 грн. розрахунку при звільненні та 55440 грн. середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні та на користь держави 600,96 грн. судових витрат.

У задоволенні позову до Закритого акціонерного товариства «Закарпаттурист» - відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач Лумшорське ДП ЛОК «Полонина» просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача Луцук Л.М. апеляційну скаргу підтримала.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді директора Лумшорського дочірнього підприємства ЛОК «Полонина».

Наказом голови правління ЗАТ «Закарпаттурист» №01/02-01 від 22.01.2009 року позивач був звільнений з роботи з 24.01.2009 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору - п.2 сь.36 КЗпП України. П.2 наказу бухгалтерію Лумшорського ДП ЛОК «Полонина» зобов'язано провести розрахунок з ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно акту прийому-передачі справ і матеріальних цінностей Лумшорського ДП ЛОК «Полонина» від 23.01.2009 року та акту прийому-передачі посади директора Лумшорського ДП ЛОК «Полонина» від 23.01.2009 року, позивач передав, а комісія прийняла матеріальні цінності, печатку підприємства, кутовий штамп, печатку для податкових накладних та штамп кореспонденції, до його звільнення з роботи 24.01.2009 року (а.с.12-15).

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Однак, в день звільнення позивача з роботи відповідач не виплатив йому всіх сум, що належали йому від підприємства, а саме 4 656,08 грн. згідно платіжної відомості №6 від 18 червня 2009 року.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановивши, що відповідач не виплатив позивачу в день його звільнення 24.01.2009 року всіх сум, що належали йому від підприємства, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача Лумшорське ДП ЛОК «Полонина» на користь позивача 4656,08 грн. розрахунку при звільненні та 55440 грн. середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні.

Посилання апелянта на платіжну відомість №6, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.11), як на доказ розрахунку з позивачем та виплати йому при звільненні суми 4656,08 грн. в якості заробітної плати, не заслуговують на увагу, оскільки позивач заперечує отримання зазначених коштів і підпис, який міститься в графі «підпис про одержання» навпроти прізвища ОСОБА_1 у платіжній відомості від 18 червня 2009 року (звільнений з роботи 24.01.2009 року), посилаючись на те, що вказаний підпис ідентичний підпису, який міститься в графі «керівник». Недоведеними є і посилання апелянта на те, що вказані кошти позивачем були отримані на підставі довіреності, яку він видав керівнику, який станом на 18.06.2009 року очолював підприємство.

Посилання у апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Положенню частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. №8-рп/2013, згідно якого необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, та строків звернення до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Лумшорське дочірнє підприємство лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» приватного Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :