Ухвала

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та зміну прізвища, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнення аліментів на утримання дітей, зміну прізвища дітей.

Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала із відповідачем з жовтня 1994 року до листопада 2010 року у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З 2010 року відповідач не бачиться і не спілкується з дітьми, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх навчанням, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків, лише періодично надає допомогу у розмірі 2 500-3 000 грн.

Посилаючись на викладене й на бажання дітей мати її прізвище «ОСОБА_1», оскільки специфічне прізвище батька, стає об'єктом глузування дітей, ОСОБА_1 просила позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходів на кожного, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії, щомісяця починаючи з 13 червня 2014 року й до досягнення ними повноліття.

Змінено прізвище малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить ухвалені у справі судові рішення в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким попередити відповідача про необхідність зміни свого ставлення до дітей та виконання батьківських обов'язків, в частині зміни прізвища дітей рішення судів скасувати і ухвали нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого повністю погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо участі у вихованні малолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, що свідчить про необхідність позбавлення його батьківських прав відносно синів, а також з урахуванням інтересів малолітніх дітей є підставою для зміни їх прізвища.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 1994 року до 19 листопада 2010 року.

Від шлюбу мають трьох спільних дітей, доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З травня 2010 року відповідач постійно проживає в АР Крим у смт. Кіровське, працює начальником ВМВС Республіки Крим.

Позивач разом з дітьми проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_5 не приймає участі у вихованні їхніх дітей, не спілкується з ними та не цікавиться ними, не надає належної матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_705/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15-16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2008_12_19/pravo1/VS07033.html?pravo=1>, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_705/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1>.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 зазначав, що він має бажання приймати участь у вихованні та утриманні дітей, проте можливості його обмежені через проживання у АР Крим, крім того, позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, зокрема, не дозволяє вивозити їх на відпочинок у моря за місцем його проживання.

Проте, у порушення вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, заперечень відповідача належним чином не перевірив, не врахував пояснень позивача щодо надання їй коштів на утримання дітей колишнім чоловіком та доводів старшої доньки ОСОБА_4 про те, що вона спілкується з батьком й має бажання проживати з ним, а відтак дійшов передчасного висновку щодо часткового задоволення позову.

При цьому, в достатньому обсязі не вмотивував та не обґрунтував свого висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітніх синів, що є крайньою мірою, та зміни їх прізвища.

Той факт, що ОСОБА_5 проживає окремо від дітей, у іншій місцевості, не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_91/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212 - 214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2106/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> не дав належної правової оцінки висновку органу опіки і піклування, не встановив з яких підстав зроблено висновок про те, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та здоров'ям, а також не надає позивачеві матеріальної допомоги на їх утримання.

Таким чином, висновки районного суду про умисне ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дітей носять характер припущень, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> і основані на формальному переписі поданих позивачем доказів без їх належної оцінки.

Зазначене залишилося й поза увагою суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості.

За таких обставин, ухвалені судами рішення в частині вирішення вимог про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дітей не можна визнати законними та обґрунтованими й вони у вказаній частині підлягають скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Ухвалені у справі судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей не оскаржуються.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року в частині вирішення вимог про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дітей скасувати.

Справу у вказаній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко