У х в а л а

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 10 червня 2005 року між сторонами укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в розмірі 4 000 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості. Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 30 червня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 23 451,30 грн. Наказом Юріївського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2007 року з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 5 313,08 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, з урахуванням стягнутої за судовим наказом, в розмірі 18 138,22 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 138,22 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В., просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що договір укладений у 2005 році, строк дії картки встановлений 2 роки, а позов подано до суду 15 серпня 2014 року, тому позивачем пропущений строк для звернення з позовом до суду і відповідач заявив про застосування наслідків пропущення позовної давності.

Посилання скаржника на те, що строк дії картки не припиняє строку дії договору є безпідставним, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, при цьому після закінчення строку дії договору банк не видавав ОСОБА_4 грошових коштів і нової платіжної картки.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа № 6-103цс14).

Також безпідставним є посилання скаржника на те, що відповідачем не заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки це спростовується письмовими запереченнями відповідача, в яких він звертає увагу на пропуск позивачем строку (а.с. 59).

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 <nau://ukr/1618-15|st332> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

О.М. Ситнік