Справа № 490/61/14-ц
н/п 4-с/490/88/2014
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Ковальовій Я.С,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_2 на дії Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до суду, в якій просив відвести державного виконавця Білоус А.Р. від виконання рішення суду за виконавчим листом №ц-3-3080/10, виданим 26.05.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва; зобовязати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції скасувати акт опису та арешту предмету іпотеки за адресою: АДРЕСА_1, зобовязати начальника Центрального ВДВС ММУЮ повернути виконавчий документ стягувачеві із підстав, передбачених ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, посилаючись на те, стягувач не звертався до суду з вимогою звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитного боргу. Окрім того, належна ОСОБА_2 на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 є предметом іпотеки.

У подальшому заявник в особі представника ОСОБА_1 неодноразово уточнював вимоги та просив визнати неправомірними дії державного виконавця Білоуса А.Р. по складанню ОСОБА_3 від 30.11.2012 року опису та арешту нерухомого майна ( предмету іпотеки ) та скасувати відповідний акт як незаконний.

До участі залучений державний виконавець Білоус А.Р., який до суду заперечень не надав.

ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, направив свого представника.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала у повному обсязі та просила про її задоволення.

Представник Центрального ДВС до судового засідання не зявилась, надала суду заперечення, в яких вказала, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки згідно ст. 52 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і в обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час здійснення виконавчого провадження.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності осіб, які не з*явились.

Обставини справи, встановлені судом.

29.05.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №073/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 32000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних строком до 29.05.2018 року.

29.05.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером №924.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.11.2008 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна на запит органу державної влади №37112007 від 27.07.2012 року, виданого Миколаївською філією державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції на квартиру АДРЕСА_3 накладено обтяження заборона на нерухоме майно, підстава обтяження договір іпотеки.

21.12.2010 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк прострочену заборгованість за кредитом у сумі 18159, 19 грн., поточну заборгованість за кредитом у розмірі 228892,30 грн., 30% річних у сумі 3611,87 грн., прострочену заборгованість за процентами у сумі 26780,27 грн., поточну заборгованість за процентами у сумі 2978,32 грн., а також судові витрати у розмірі по 889,52 грн. з кожного.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14.04.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилено, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва залишено без змін.

26.05.2011 року Центральним районним суду м. Миколаєва видано виконавчий лист №ц-3-3080/10.

17.06.2011 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №27186649.

11.08.2011 року ОСОБА_1 подано заяву про розстрочку виконання рішення суду, у задоволенні якої ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2011 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.11.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2011 року скасовано передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.01.2012 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду відмовлено.

01.10.2012 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчудження.

25.10.2012 року начальник відділу Центрального ВДВС ММУЮ ОСОБА_6 звернувся до суду з подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 з метою перевірки, опису та арешту майна боржника для виконання рішення суду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.10.2012 року подання задоволено на дозволено примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 для фактичного виконання судового рішення.

30.11.2012 року державним виконавцем Білоус А.Р. складено акт опису та арешту майна.

21.02.2013 року державний виконавець Білоус А.Р. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі кордону України без вилучення паспортного документу, яке 19.07.2013 року задоволено ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження", державний виконавець зобов*язаний вживати передбачені цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.3 ст.11, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в тому числі і накладати арешт на майно боржника, та реалізовувати його в установленому законом порядку.

За ст. 32, заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно ( майнові права ) боржника, в тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржнику від інших осіб.

У відповідності до вимог ст. 52, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, віилученні та примусовій реалізації. При цьому, стягнення на майно звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов*язаних з виконавчими діями.

За приписами ст. 57, арешт на майно накладається державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, проведення опису майна та накладення арешту.

Пунктом 5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. № 74/5, зареєстрованої в Мін'юсті України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158 (із змінами та доповненнями), передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Згідно ст. 24 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусово із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

ОСОБА_2 постанову про накладення арешту не оскаржив.

У відповідності до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За такого, заявником неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

Судом не встановлено порушень вимог ст. 56 ЗУ Про виконавче провадження" та ст. 57 щодо проведення процедури опису та арешту майна.

У відповідності до вимог ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені у відповідності до закону, в межах повноважень державного виконавця,суд постановлює ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити у такий спосіб, як заявлено скаржником.

Судом неодноразово роз*яснювалось право на уточнення вимог, однак цим правом скаржник не скористався.

Керуючись ст.ст. 8,10,14,60. 209, 383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_7 протиправними та скасування акту опису та арешту майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294 296 ЦПК України.

Суддя : Черенкова Н.П.