АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон плюс» про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації прав, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон плюс» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року,

встановила:

09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив перевести на нього право покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 17.09.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 1495. Скасувати державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 на павільйон П62-А літера «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 412,9 кв.м., номер запису про право власності: 11221067.

Одночасно подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: приміщення, павільйон П62-А літера «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 412,9 кв.м. Заява обґрунтована тим, що укладення договору купівлі-продажу майна на користь третьої особи дають підстави вважати, що вказана особа може здійснити його наступне відчуження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нежитлове приміщення: павільйон П62-А літера «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 412,9 кв.м., та належить на праві приватної власності ОСОБА_2

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Леон плюс» (далі - ТОВ «Леон плюс»), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року та постановити нову ухвалу про відмову позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції не пересвідчився, чи є спір між сторонами. На дату звернення до суду відповідач не мав перед позивачем жодних зобов'язань. На порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечено накладенням арешту на майно, що не належить відповідачу. У позовній заяві, у заяві про забезпечення позову, в оскаржуваній ухвалі, зазначено, що на дату винесення цієї ухвали право приватної власності на приміщення належить третій особі - ОСОБА_3 При цьому в матеріалах справи відсутня позовна заява з зазначенням ОСОБА_2 та визначенням її процесуального статусу.

В судовому засіданні представник ТОВ «Леон плюс» Яковишин М.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення: павільйон П62-А літера «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 412,9 кв.м., суд першої інстанції виходив з того, що вказане приміщення є предметом спору, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У пунктах 3 та 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вищевказаних роз'яснень не врахував.

Встановивши, що спірне нерухоме майно не належить відповідачу, а його власником є інша особа, відомості про притягнення якої до участі в справі матеріали справи не містять, суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон плюс» задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді:

Справа № 22-ц/796/15589/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Літвінов В.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.