Номер провадження: 22-ц/785/2977/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника особи, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання договору позики (боргової розписки) недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

22 квітня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був ним уточнений, до ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.01.2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг 60 000 доларів США, за умови повернення грошей при першій вимозі. Оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань та не повернув кошти, позивач з метою захисту своїх законних прав та інтересів змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 21.03.2011 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання договору позики (боргової розписки) недійсним та обєднано в одне провадження.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 посилався на те, що договір позики слід визнати недійсним з тих підстав, що він був укладений під застосуванням фізичного впливу та з тих підстав, що він ніколи не позичав вказаної суми грошей.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви з підстав її необґрунтованості.

Відповідач ОСОБА_7 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що насправді відповідач так і не отримав суму по договору та з тих підстав, що договір є недійсним так як укладений під впливом тиску. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили суд її задовольнити з підстав викладених у позові. При цьому позивач підтвердив справжність свого підпису на розписці.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2012 року позовну заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 480 000 гривень, 54 199 гривень проценти за користування грошима та судові витрати у розмірі 1 820 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_7 судовий збір за розгляд справи на користь держави у розмірі 1399 гривень.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2012 року частково задовлено апеляційну скаргу ОСОБА_7, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2012 року в частині відмови задоволення позову про стягнення витрат на правову допомогу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10 154,40 гривень. В іншій частині рішення залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду від 11 січня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, однак документи підтверджуючі поважність причин неявки до суду ними надано не було. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_3 та особи, що подає апеляційну скаргу ОСОБА_5 представляють їх довірені особи. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наявної у матеріалах справи розписки ОСОБА_7 позичив у ОСОБА_3 60 000 доларів США, що еквівалентно 480 000 гривень (а.с. 6).

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що між сторонами виникли позикові правовідносини.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики передбачає передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобов'язання повернути у майбутньому таку саму кількість грошових коштів або речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, ОСОБА_7 борг за договором позики ОСОБА_3 не повернув, тому суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 480 000 гривень, а також процентів за користування грошима у розмірі 54 199 гривень.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх позовних вимог, а ОСОБА_7 - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що позивач та відповідач жодних договорів не укладали, будь-яких коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_3 не отримував, а даний позов був поданий до суду лише з метою відібрати у ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження цих обставин, як це передбачається ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім того слід зазначити, що ОСОБА_5 не є стороною спірного договору позики, який було укладено між позивачаем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_7, зміст спірного договору позики, укладеного у формі письмової розписки та не містить умов щодо його укладення саме в інтересах сім'ї позичальника що, відповідно, свідчить про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження укладення відповідачем ОСОБА_7, як одним із подружжя, спірного договору позики в інтересах сім'ї, та свідчить про відсутність доказів на підтвердження факту використання відповідачем позичених коштів в інтересах сім'ї.

За таких обставин, доводи ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Також слід зазначити, що рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2012 року вже було предметом перегляду судом апеляційної інстанції відповідачем у справі ОСОБА_7 та було змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2012 року. При цьому ОСОБА_5 не погоджується саме з рішенням суду першої інстанції вважаючи його незаконним.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави.

Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 318, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_2