У х в а л а

іменем україни

28 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто із Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 40 274 грн.

Вирішено стягувати із Міністерства оборони України на користь ОСОБА_4 щомісячні платежі у сумі 1 218 грн.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням суду від 10 серпня 2007 року відповідача зобов'язано здійснювати щомісячні платежі на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника у розмірі 440 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день винесення рішення, проте за період з 1 жовтня 2007 року по 31 травня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати збільшувався, однак не враховувався при обчисленні розміру відшкодування, тому стягненню підлягає різниця між сумою, яка мала бути виплачена позивачу та сумою, яка фактично виплачувалася. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у сумі 1 218 грн., а тому позивач має право на одержання щомісячного відшкодування у вказаному розмірі, починаючи з 1 червня 2014 року.

Доводи скарги законність та обґрунтованість судових рішень не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року слід відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко