Номер провадження: 22-ц/785/4631/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року по справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року представник ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом та, доповнивши його, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 як з боржника та ОСОБА_5 як поручителя 2808964 грн 90 коп. заборгованість за кредитним договором, укладеним 31 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір поруки, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він укладений на вкрай невигідних для нього умовах та без його вільного волевиявлення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року позов банку задоволено у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову та зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року касаційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В частині зустрічного позову рішення апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року у касаційному порядку не оскаржено і судом касаційної інстанції не переглядалося.

При повторному розгляді справи в апеляційному порядку, рішення районного суду переглядається лише в частині основного позову, оскільки в частині зустрічного позову рішення ухвалено апеляційним судом Одеської області 15.09.2014 року при первісному розгляді цієї справи і судом касаційної інстанції в цій частині не переглядалося, не скасовувалося і до суду апеляційної інстанції для повторного розгляду в апеляційному порядку не направлялося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах основного позову заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості солідарному порядку є обгрунтованими та доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що:

31 жовтня 2007 року між позивачем ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав, а відповідач отримав 1 110 816 грн кредиту і зобовязався його повернути до 31 жовтня 2027 року зі сплатою 14,25 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за договором, частковими щомісячними платежами згідно з графіком.

На забезпечення виконання цих зобов'язань цього ж дня укладено договір поруки (т.1. а. с. 25-26), за яким ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком солідарно з боржником за виконання умов договору.

31 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ "Страхова компанія "Кредо-Класик" укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту, вигодонабувачем за яким є позивач.

Позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, унаслідок чого станом на 01 червня 2011 року виникла заборгованість у сумі 2 808 964, 90 грн із яких: 1 098 341,82 грн заборгованість за кредитом, 422 787,73 грн борг за відсотками, 90 568,86 грн пеня за прострочення сплати тіла кредиту, 1 197 271,49 грн. пеня за відсотками.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором..

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір та договір поруки встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість станом на 01.06.2011 року становить 2 808 964 грн. 90 коп., з яких заборгованість за кредитом 1098341 грн. 82 коп.; заборгованість за відсотками 422782 грн. 73 коп.; пеня за прострочення тілу кредиту 90568 грн. 86 коп.; пеня за прострочення відсотків 1197271 грн. 49 коп.

Кредит виданий 31.10.2007 року строком до 31.10.2027 року. Позов до суду про повернення кредиту достроково пред`явлений 15.04.2009 року - тобто в межах позовної давності.

Заборгованість по процентам за користування кредитними коштами розрахована з 17.06.2008 року до 01.06.2011 року тобто менше ніж за три роки, що відповідає строку позовної давності і розміру процентної ставки, передбаченої кредитним договором.

Заборгованість по пені розрахована з 15.10.2008 року до 01.06.2011 року - тобто в межах строку, що не перевищує три роки.

Відповідно до розділу 12 "Інші умови" кредитного договору вбачається, що сторонами встановлено що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності - три роки.

Тобто сторони реалізували надане їм ст. 259 ЦК України право на збільшення строку позовної давності щодо тих правовідносин, до яких закон первісно передбачав скорочений строк позовної давності - неустойки (пені).

Застосований при розрахунку заборгованості розмір пені за прострочення оплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом - відповідає умовам кредитного договору.

Тобто судова колегія погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором, який районним судом покладений в основу задоволення вимог Банку.

Разом з тим судом не враховано таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, ;а є строком існування субєктивного права кредитора й суб`єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53 цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Отже, судом першої інстанції не взято до уваги, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором, кредитор змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, надіславши 30 вересня 2008 року боржнику та поручителю претензію про дострокове погашення заборгованості (т.1 а. с. 33-34). Отже, строк виконання зобов`язань за кредитним договором настав 30 вересня 2008 року, тоді як банк звернувся з позовом 15 квітня 2009 року, тобто вже після перебігу 6 місячного строку, який сплив 30 березня 2009 року.

Однак судова колегія враховує, що прохання апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_2 про скасування рішення районного суду в повному обсязі, тобто і в частині позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором (солідарне стягнення), безпідставні, оскільки згідно зі ст. ст. 10, 11, 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення за зверненням фізичних осіб. ОСОБА_5 апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року не подавав. Апеляційну скаргу подано в інтересах ОСОБА_2, якого в свою чергу ОСОБА_5 не уповноважував на захист його інтересів у даній цивільній справі. Отже, підстав для скасування судового рішення в частині вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5 за апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_2 та відсутності апеляційної скарги самого ОСОБА_5 або в його інтересах та за відсутності заяви про приєднання до апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_2, немає.

Доводи апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_2 про те, що з 28.03.2008 року до 21.04.2008 року він перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі у зв`язку із струсом головного мозку, який йому було спричинено внаслідок побиття невідомими особами і даний випадок є страховим відповідно до укладеного договору добровільного страхування, вигодо набувачем за яким є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", який безпідставно не врахував це при розрахунку заборгованості за кредитним договором, є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби № 016223/0136/0000271, укладеного 31.10.2007 року між ЗАТ "Страхова компанія "Кредо-Класик" та ОСОБА_2 вбачається, що:

- предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи;

- вигодонабувач є кредитором за Договором кредиту № 014/0127/74/85135 від 31 жовтня 2007 року. При настанні страхового випадку Вигодонабувач набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі фактичної заборгованості Застрахованої особи за Договором кредиту, що існує на дату настання страхового випадку;

- страховими випадками є стійка втрата Страхувальником (застрахованою особою) працездатності внаслідок нещасного випадку або хвороби: - інвалідність 1- групи; інвалідність 2-ї групи; смерть страхувальника (застрахованої особи) строк дії договору з 31.10.2007 року до 31.10.2027 року;

- договір набуває чинності з 00-00 годин дати, наступної за датою зарахування на поточний рахунок Страховика страхового платежу, але не раніше 00-00 годин дати, зазначеної, як дата початку періоду;

- 1-й період страхування з 31.10.2007 року до 30.10.2008 року передбачає оплату страхового платежу в сумі 11247 грн. до 10.11.2007 року;

- у разі настання нещасного випадку або хвороби Страхувальник (застрахована особа) або спадкоємець повідомляє страховика про факт настання нещасного випадку або захворювання , його причини, обставини і наслідки за телефонами. При настанні смерті Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або хвороби письмове повідомлення про настання страхового випадку повинно надійти страховику від спадкоємця Застрахованої особи упроводовж 14 календарних днів з моменту настання страхового випадку. Про стійку втрату Застрахованою особою працездатності (встановлення1-ї або 2-ї групи інвалідності) внаслідок нещасного випадку або хвороби Страхувальник (застрахована особа) повідомляє Страховика письмово протягом 14 робочих днів з дати прийняття відповідного рішення МСЕК;

- якщо на дату настання страхового випадку існує заборгованість страхувальника (застрахованої особи) за Договором кредиту та якщо інше не було письмово погоджено з Вигодонабувачем Страховик сплачує суму страхової виплати Вигодонабувачу у розмірі заборгованості Страхувальника (застрахованої особи) за Договором кредиту;

- для одержання суми страхової виплати при настанні страхового випадку Страховику надаються такі документи: - заява про страхову виплату її одержувача із зазначенням способу виплати; примірник договору; акт (копія акту) про нещасний випадок, завірений оригінальною печаткою закладу, який склав акт: форми Н-1 завтерджений Постановою КМУ № 112 від 25.08.2004 року; форми НТ, затверджений Постановою КМУ № 270 від 22.03.2001 року - у разі невиробничого травматизму; довідка Вигодонабувача про стан заборгованості Застрахованої особи за Договором кредиту на дату настання страхового випадку; якщо одержувачем є вигодо набувач - документи, що підтверджують право вигодо набувача на отримання суми страхової виплати (Договір кредиту, укладений із застрахованою особою); якщо одержувачем страхової суми є застрахована особа або спадкоємець застрахованої особи; у випадку смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку або хвороби - оригінал або нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть Застрахованої особи; документ медичного закладу і/або судово-медичної експертизи, який підтверджує, що смерть Застрахованої особи наступила внаслідок нещасного випадку або хвороби; оригінал або нотаріально завірена копія свідоцтва про право на спадщину спадкоємця застрахованої особи, якщо він є одержувачем страхової суми; при встановленні стійкої втрати Застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку або хвороби - довідка Медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) аб копія довідки, завірена печаткою МСЕК, про встановлення Застрахованій особі групи інвалідності; оригінали або завірені печаткою лікувальної установи копії медичної картки амбулаторного хворого і/або виписки із історії хвороби Застрахованої особи, які містять повний діагноз, відомості про лікувальний процес, прізвища, ініціали членів ЛКК (якщо лист непрацезадтності продовжувався на великий термін), прізвище,ініціали печатку лікаря, який підготував виписку.

Серед причин відмови у виплаті страхового відшкодування договором передбачено зокрема несвоєчасне повідомлення Страховика про страховий випадок та невиконання страхувальником (застрахованою особою) умовами і Правилами Страховика.

Судова колегія, проаналізувавши умови договору добровільного страхування та матеріали справи, доходить до переконання, що апелянт в апеляційній скарзі не посилається на документальні докази, які свідчать про те, що він:

-оплатив до 10.11.2007 року страховий платіж в сумі 11247 грн. на 1-й період страхування з 31.10.2007 року до 30.10.2008 року;

- повідомив страховика та вигодо набувача (Банк) про страховий випадок;

- отримав довідку МСЕК про інвалідність 1-ї або 2-ї групи, викликану стійкою втратою працездатності внаслідок нещасного випадку або хвороби з повідомленням страховика про це протягом 14 робочих днів;

- отримав довідку від Банку про наявність або відсутність заборгованості за кредитним договором;

- представив страховику оригінали або завірені печаткою лікувальної установи копії медичної картки амбулаторного хворого і/або виписки із історії хвороби Застрахованої особи, які містять повний діагноз, відомості про лікувальний процес, прізвища, ініціали членів ЛКК (якщо лист непрацезадтності продовжувався на великий термін), прізвище,ініціали печатку лікаря, який підготував виписку;

- відповідь страховика щодо виплати страхового відшкодування (згода на виплату або відмова);

- оскаржив відмову страховика у встановленому порядку

При таких обставинах, немає підстав вважати хворобу апелянта страховим випадком та вважати, що ці обставини хвороби боржника, на які він послався у якості доводів при поданні апеляційної скарги на рішення суду, є предметом доказування у даній справі і що ці обставини взагалі впливають на вирішення цього спору і прийняття рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 перераховані 365000 грн. на експертну оцінку майна, документальними доказами не підтверджені, не узгоджуються з випискою руху коштів по рахунку позичальника, відкритому Банком і не становлять предмет доказування по даній справі. В матеріалах справи відсутні відомості про оскарження ОСОБА_2 дій Банку щодо перерахунку без його згоди суми за проведення експертної оцінки нерухомого майна, що на його думку є завищеною. Також ОСОБА_2 не заявлялися вимоги щодо порушення його прав споживача щодо фактичної видачі йому суми кредиту меншої ніж зазначено у договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк та позичальник могли б дійти згоди щодо погашення заборгованості за рахунок предмету іпотеки, є неспроможними, оскільки не спростовують висновок суду та взагалі не відносяться до предмету розгляду у цій справі.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що наведені в скарзі ОСОБА_2 доводи, правильність висновків суду не спростовують, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не надають, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Одночасно судова колегія роз`яснює ОСОБА_5 про наявність у нього процесуального права подати апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року в частині, що стосується його інтересів разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

В.П. Фальчук