У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Вищого професійного училища № 25 смт. Демидівка Рівненської області на рішення Демидівського районного суду від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого професійного училища № 25 смт. Демидівка Рівненської області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

26 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Вищого професійного училища № 25 смт. Демидівка Рівненської області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Демидівського районного суду від 12 травня 2015 року позов задоволено частково. Наказ відповідача № 02-в від 27 січня 2015 року „Про підсумки огляду гуртожитку" в частині оголошення черговій по гуртожитку ОСОБА_1 догани за неналежне виконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором, скасовано. Визнано незаконним та скасовано наказ відповідача № 25-к від 3 березня 2015 року „Про звільнення ОСОБА_1". Позивачку поновлено на посаді чергової по гуртожитку Вищого професійного училища № 25 смт. Демидівка Рівненської області з 3 березня 2015 року. З відповідача на користь позивачки стягнуто 3 824, 77 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення на її користь заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що позивачка працювала у нього черговою по гуртожитку.

23 жовтня 2014 року вона не забезпечила дотримання учнями Правил внутрішнього розпорядку гуртожитку, за що їй наказом № 87-в від 27 жовтня 2014 року було оголошено догану. Накладене дисциплінарне стягнення вона не оскаржувала.

В січні 2015 року проведеним оглядом в гуртожитку ВПУ № 25 було виявлено незадовільний стан ведення документації черговими по гуртожитку. Внаслідок цього всім черговим, включаючи позивачку, наказом № 02-в від 27 січня 2015 року було оголошено догану за неналежне виконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором.

В ніч з 15 на 16 лютого 2015 року було встановлено відсутність позивачки на робочому місці. У зв'язку з цим 3 березня 2015 року після виходу ОСОБА_1 з лікарняного вона з дотриманням установленого законом порядку з роботи була звільнена на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачка в ніч з 15 на 16 лютого 2015 року була відсутньою на робочому місці через хворобливий стан, не ґрунтується на матеріалах справи і носить характер припущення.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Місцевим судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала у відповідача з травня 1990 року, а черговою по гуртожитку - з 25 жовтня 1990 року (а. с. 7, 8, 57).

Наказом відповідача № 87-в від 27 жовтня 2014 року їй було оголошено догану за те, що 23 жовтня 2014 року вона дозволила учням знаходитися в гуртожитку під час уроків (а. с. 63-64). Накладене дисциплінарне стягнення ОСОБА_1 не оскаржувала, воно не було знято з неї достроково, а, отже, не втратило юридичної сили.

Наказом відповідача № 02-в від 27 січня 2015 року позивачці та іншим черговим по гуртожитку було оголошено догану за неналежне виконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором, яке виразилося у неналежному веденні документації (а. с. 48-51).

Як встановлено місцевим судом, неналежне ведення черговими по гуртожитку документації полягало в тому, що зошити, в яких вони робили записи, не були прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції відповідно до правил, що передбачені ч. 1 ст. 21, ст. 29 та ч. 3 ст. 149 КЗпП України, прийшов до цілком обґрунтованого висновку про необхідність скасування наказу відповідача № 02-в від 27 січня 2015 року „Про підсумки огляду гуртожитку" в частині оголошення черговій по гуртожитку ОСОБА_1 догани за неналежне виконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, оскільки прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою зошити чи журнали черговим по гуртожитку повинен був придбати та видати відповідач, який, зокрема, якраз лише і володіє печаткою навчального закладу.

З наказу відповідача № 25-к від 3 березня 2015 року вбачається, що позивачку було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з її тимчасовою відсутністю на робочому місці в ніч з 15 на 16 лютого 2015 року (а. с. 6).

У своїй пояснювальній записці від 16 лютого 2014 року ОСОБА_1 зазначила, що в ніч з 15 на 16 лютого 2015 року в неї були температура та озноб, а тому вона була вимушена приймати ліки. Крім того, в день її чергування сантехніки у гуртожитку промивали систему, у зв'язку з чим на коридорі виникли протяги, і через що вона пішла в іншу кімнату, де вкрилася одіялом і сиділа (а. с. 9).

Згідно з листком непрацездатності, виданого Демидівською ЦРЛ, відповідним медичним епікризом та показаннями допитаної судом в якості свідка завідуючої терапевтичним відділенням Демидівської ЦРЛ ОСОБА_2, позивачка з наступного після чергування дня, тобто з 17 лютого і по 2 березня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Демидівської ЦРЛ з діагнозом «не госпітальна лівобічна пневмонія». Таке захворювання виникає внаслідок вірусної інфекції та протікає як звичайний грип з високою температурою, ломотою, сонливістю. Позивачка звернулася за медичною допомогою, коли захворювання було на стадії інтоксикації, а тому було прийнято рішення про її госпіталізацію, оскільки нестаціонарне лікування такого захворювання могло спровокувати хронічний бронхіт та ще більш тяжкі для неї наслідки. Перед зверненням за медичною допомогою протягом чотирьох-п'яти днів у ОСОБА_1 могла бути підвищена температура, вона могла погано себе почувати (а. с. 10, 11, 157).

Пунктом 3 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Поновлюючи позивачку на роботі, місцевий суд, на переконання колегії суддів, прийшов до цілком обґрунтованого висновку про те, що неналежне виконання ОСОБА_1 в ніч з 15 на 16 лютого 2015 року обов'язків чергового по гуртожитку, які були покладені на неї трудовим договором, мало місце з поважних причин, а тому за таких обставин її звільнення відповідачем з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, є незаконним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на працю включає в себе можливість людини заробляти собі на життя.

Незаконне звільнення з роботи позбавило позивачку такої можливості та позбавило її засобів до існування.

Через це, на переконання апеляційного суду, допущені відповідачем порушення законних прав позивачки, яка працювала у нього з 1990 року, вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, порушили її нормальні життєві зв'язки та призвели до моральних страждань.

За таких обставин відповідно до ст. 237-1 КЗпП України місцевий суд, виходячи з характеру та обсягу моральних страждань ОСОБА_1, засад розумності, виваженості і справедливості, обґрунтовано визначив розмір морального відшкодування на її користь у сумі 1 000 грн.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Вищого професійного училища № 25 смт. Демидівка Рівненської області відхилити.

Рішення Демидівського районного суду від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: