У х в а л а

8 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною власністю, поділ майна,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 і ОСОБА_4 без шлюбу з вересня 2009 року до 21 січня 2011 року; визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном; проведено поділ вищезазначеної квартири як спільного сумісного майна подружжя; визнано право власності за кожним з подружжя по 1/2 частині спірної квартири. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою в зазначеній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

30 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 328, 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 3, 56, 57 і глави 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) і статей 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачені пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 2 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5, оскільки судами встановлено, що спірна квартира була придбана на ім'я відповідача під час сумісного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду, погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а спільний відпочинок сторін не є безспірним доказом проживання однією сім'єю.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметом спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні підстави й для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною власністю, поділ майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін