Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного управління Держземагенства у м. Києві, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Полежаєв Олег Євгенович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зобов'язання вчинити дії, за касаційними скаргами ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_9, та ОСОБА_7, яка діє через представника ОСОБА_9, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно заповіту від 07 червня 2002 року ОСОБА_10 заповів позивачу будинок, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Спадкоємцем за законом майна померлого також є його дочка - ОСОБА_5 Майно ОСОБА_10 з 2006 року знаходилося під арештом та забороною на право його відчуження, проте, ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_7 продала земельну ділянку за вищезазначеною адресою ОСОБА_6

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 жовтня 2009 року, за яким ОСОБА_5 через ОСОБА_7 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_6; зобов'язати Головне управління Держземагенства у м. Києві та Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві скасувати реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 23 жовтня 2009 року, за яким ОСОБА_5 через ОСОБА_7 продала ОСОБА_6 земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1 га, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 268. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційних скарг представника ОСОБА_7 та представника ОСОБА_6 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Так, судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10

Відповідно до заповіту від 07 червня 2002 року ОСОБА_10 заповів будинок по АДРЕСА_1 та все майно у цьому будинку ОСОБА_4

ОСОБА_5 - донька ОСОБА_10, має право на спадкування обов'язкової частки у майні померлого.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

До моменту своєї смерті спадкодавець ОСОБА_10 проживав та був зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1.

Згідно даних витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, складеного 17 червня 2010 року, станом на момент посвідчення приватним нотаріусом Полежаєвим О.Є. спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки був наявний арешт на вказану земельну ділянку, зареєстрований 25 травня 2006 року на підставі постанови спеціалізованого слідчого відділу СУ ГУ МВС України у м. Києві від 18 травня 2006 року, а також наявність заборони на відчуження, зареєстрованої 01 червня 2006 року на підставі постанови Головного слідчого управління МВС України від 18 травня 2006 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року встановлено, що ОСОБА_5 не набула права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, так як вона не була у встановленому законом порядку зареєстрована на праві власності за спадкоємцем ОСОБА_10

Рішення, на підставі якого ОСОБА_5 набула права власності на земельну ділянку, визнано незаконним та скасовано. Судом також скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, який підтверджував право власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку, тому остання не мала права на укладення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки.

Крім того, спірна земельна ділянка у визначеному законом порядку не передавалася у приватну власність.

Позивач у визначеному законом порядку прийняла спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не оформлено у зв'язку із судовими спорами.

На день вирішення даного спору зазначений вище заповіт недійсним не визнаний, позивач не усунута від спадкування, тому є належним спадкоємцем.

Продаж спірної земельної ділянки порушує права позивача на користування земельною ділянкою як спадкоємця, до якої перейшло право власності на будинок, який розташований на даній земельній ділянці, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, судами при ухвалення оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України враховано висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення у цій же справі ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2012 року та від 02 квітня 2014 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 розпорядилася нерухомим майном, яке їй не належало, та відповідно уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який не мала законних підстав вчиняти.

Наведені у касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційні скарги - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, який діє через представника ОСОБА_9, та ОСОБА_7, яка діє через представника ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.А. НагорнякТ.О. ПисанаМ.Є. Червинська