25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
секретар: Архіпова А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредекс Фінанс», Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» про визнання договорів недійсними, -
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредекс Фінанс», Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» про визнання договорів недійсними.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Справа 761/802/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14627/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який з'явився в судове засідання, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що01.10.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» був укладений договір відступлення права вимоги № 1/01-10, за умовами якого цедент в повному обсязі передає, а цесіонарій приймає всі права вимоги за кредитними договорами, згідно переліку, наведеному у Додатку № 1 до договору та за іпотечними договорами, наведеному у Додатку № 2 до договору.

Із додатків до зазначеного договору вбачається, що до цесіонарія перейшло право вимоги за кредитними договорами № 30.840.06 від 07.03.2007, № 94.840.06.14 від 30.06.2006 та № 20.840.06.21 від 25.09.2006, а також за договорами іпотеки № 30.840.06.1 від 07.03.2006, № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006 та № 94.840.06.14.1 від 30.06.2006, які були укладені із ОСОБА_5

05.10.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» був укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого визначено, що у зв'язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем 01.10.2012 договору про відступлення права вимоги (цесії) № 1/01-10 первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває права первісного іпотеко держателя, належні йому згідно з іпотечними договорами.

Колегією суддів встановлено, що зазначені договори підписані сторонами, що свідчить про погодження сторонами всіх умов договорів.

05.10.2012 сторонами був підписаний Акт виконання умов договору № 1/01-10 від 01.10.2012 (прийому передачі документів).

Положенням ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 у справі за позовом Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочинів визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09.02.2011, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» квартиру АДРЕСА_2; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» квартиру АДРЕСА_1; застосовано наслідки недійсності правочину, а саме, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 08.02.2011, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_1 отримані за договором купівлі-продажу грошові кошти в сумі 839 606,00 грн.; застосовано наслідки недійсності правочину, а саме, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09.02.2011, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_1 отримані за договором купівлі-продажу грошові кошти в сумі 630 600,00 грн.

Зазначеним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 встановлено, що 01.10.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» був укладений договір відступлення права вимоги № 1/01-10, а 05.10.2012 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» був укладений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. Право власності на квартири до позивача перейшло з порушенням норм чинного законодавства та по значно заниженій вартості. Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 придбала квартири у ОСОБА_6, яка не мала права власності на вказані квартири. ОСОБА_1 не було визнано добросовісним набувачем. Зі змісту рішення не вбачається, що сторони оспорювали укладення вказаних договорів.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 залишено без змін.

При цьому, зазначеною ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 встановлено, що Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» на підставі договору відступлення права вимоги здобула право вимоги за кредитним договором № 20.840.06.21 від 25.09.2006 та іпотечним договором № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006, які були укладені відповідно до норм чинного законодавства, яке діяло на момент укладення цих договорів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 кпасаційна скарга ОСОБА_1 була відхилена, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 залишені без змін.

При цьому, зазначеною ухвалою встановлено, що суди дійшли вірного висновку про те, що Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» на підставі договору відступлення права вимоги набула права вимоги за кредитним договором від 25.09.2006 та іпотечним договором від 25.09.2006.

Ухвалою Верховного Суду України від 10.07.2015, розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень у справі за позовом Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна та застосування наслідків недійсності правочинів, відмовлено у допуску справи до провадження.

Таким чином, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в своїх позовних вимогах просить суд визнати недійсними правочини про відступлення права вимоги, за якими фактично відбулася заміна кредитора у зобов'язанні, стороною яких вона не виступає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що її права порушено саме оспорюваними договорами, стороною яких вона не виступає.

Крім того, судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі, стороною якої була ОСОБА_1 і щодо неї встановлювалися відповідні обставини, встановлено факт правомірного та законного набуття Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» прав вимоги за кредитним договором та іпотечним договором від 25.09.2006, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. При цьому, ОСОБА_1 не надавала заперечень та не ставила питання щодо визнання недійсними оспорюваних договорів, про що надав пояснення її представник в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір № 1/01-10 про відступлення права вимоги (цесії) від 01.10.2012 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.10.2012 є удаваними та були вчинені з метою приховання іншого правочину - договору факторингу, тому в рамках ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсними, є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ст. ст. 512, 513, 514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, вимогами ст. ст. 1077, 1079 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Аналізуючи зазначені положення ЦК України, колегією суддів встановлено, що відступлення права вимоги є правочином, на підставі якого первісний кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. При цьому, договір факторингу має на меті фінансування однієї сторонни договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Вказана послуга, згідно договору факторингу, надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором, але право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Зі змісту спірного договору про відступлення права вимоги № 1/01-10 вбачається, що сторони договору ТОВ «Кредекс Фінанс» та Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» при його укладенні керувалися положеннями ст. ст. 512-519 ЦК України. Сторони договору про відступлення права вимоги (цесії) досягли реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, та підтверджуються його виконанням, а саме: Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» 05.10.2012 перерахувала на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» грошові кошти, що зазначено в додатку № 3 до договору.

Таким чином, між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), тому підстави для визнання вказаного договору недійсним з підстави, визначених положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України, відсутні, а зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними, доводами апеляційної скарги не спростовано висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредекс Фінанс», Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» про визнання договорів недійсними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: