Справа № 526/714/15-ц
Провадження № 2/526/409/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Тищенко Л.І.

при секретарі Лопушняк Т.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2 центральної районної лікарні ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 центральної районної лікарні про визнання недійсною медичної довідки,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ЦРЛ про визнання недійсною медичної довідки № 1021 від 15.04.2010 року, виданої ОСОБА_2 центральною районною лікарнею дирекції СПОП «Нива» с. Красна Лука Гадяцького району.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що 15.04.2010 року ОСОБА_2 центральна районна лікарня видала медичну довідку № 1021 дирекції СПОП «Нива», в якій містилась недостовірна інформація, а саме не були зазначені діагнози «неврит слухового нерву», «гострий кохлеоневрит справа», «хронічна правобічна сенсоневральна практична глухота», тому, посилаючись на норми ст. 268 ЦК України (вимоги, на які позовна давність не поширюється) просив визнати зазначену довідку недійсною.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, визнавши недійсною довідку ОСОБА_2 ЦРЛ, яка не містить усіх діагнозів, встановлених його синові, позивачу по справі, під час перебування на лікуванні після отриманої травми на виробництві, що тягне за собою порушення його прав, а саме можливості доведення та встановлення причинно-наслідкового звязку між отриманою травмою та втратою слуху.

Представник відповідача ОСОБА_2 ЦРЛ ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, суду пояснив, що 01 лютого 2003 року при госпіталізації ОСОБА_4 у стаціонар неврологічного відділення ОСОБА_2 ЦРЛ, йому було встановлено первинний діагноз - закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку; клінічний діагноз від 03 лютого 2003 року - закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забій мяких тканин голови та заключний діагноз від 14 лютого 2003 року закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забій мяких тканин голови, правобічний гострий середній отит. Під час пребування в неврологічному відділенні стаціонару ОСОБА_4 був консультований лікарем-отоларингологом ОСОБА_5, яка встановила консультативний діагноз правобічний гострий катаральний середній отит, неврит слухового нерву. По її рекомендації 18 лютого 2003 року, після виписки зі стаціонару, для уточнення діагнозу, ОСОБА_4 був направлений у сурдологічний кабінет Полтавської клінічної лікарні, де після проведення аудіограми, йому остаточно було встановлено діагноз гострий правобічний кохлеоневрит. Від лікування в умовах ПОКЛ хворий відмовився, тому подальше лікування проводилося в амбулаторних умовах ЦРЛ. На повторний запит роботодавця директора СПОП «Нива», ОСОБА_2 ЦРЛ 15.04.2010 року за № 1021, надала повний заключний діагноз, що був установлений при виписці ОСОБА_4 зі стаціонару неврологічного відділення райлікарні. Таким чином, як вважає представник відповідача, що оскільки відомості про повний діагноз ОСОБА_4 у оспорюваній позивачем довідці ЦРЛ, згідно даних історії хвороби, виписані вірно, відтак відсутні підстави для визнання її недійсною за ознакою наявності в ній недостовірних відомостей щодо встановленого заключного діагнозу позивачу ОСОБА_4, про що наполягає його представник ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.02.2003 року, позивач ОСОБА_4 працюючи тваринником у СПОП «Нива» с. Красна Лука Гадяцького району, впав з воза, вдарився головою об водопровідну трубу, внаслідок чого отримав травми.

У своєму зверненні до ОСОБА_2 центральної районної лікарні від 06 квітня 2010 року, дирекція СПОП «Нива» просила надати довідку про встановлення діагнозу та ступінь тяжкості травми, отриманої ОСОБА_4, який, як значиться у зверненні, працюючи в СПОП «Нива» фуражиром, 01 лютого 2003 року був травмований.

У довідці, виданій 15.04.2010 року № 1021 ОСОБА_2 ЦРЛ, на запит дирекції СПОП «Нива», значиться, що ОСОБА_4, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на лікуванні в неврологічному відділенні ОСОБА_2 ЦРЛ в період з 01 лютого 2003 року по 14 лютого 2003 року. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку (01.02.2003 року). Ушиб м`яких тканин голови. Правобічний гострий катаральний середній отит.

Вказаний діагноз ОСОБА_4, відповідає інформації, що міститься в епікрізі та виписці з історії хвороби, під час його перебування на лікуванні у неврологічному відділенні ОСОБА_2 ЦРЛ, у період з 02.02.2003 року по 14.02.2003 року.

Але окрім діагнозів, зазначених у довідці лікарні, в епікрізі та виписці з історії хвороби позивача, також значиться діагноз «неврит слухового нерву», встановлений лікарем лором ОСОБА_4, під час його перебування на лікуванні, після отриманої травми на виробництві, а саме в період з 02.02.2003 року по 14.02.2003 року.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсною медичної довідки, оскільки не зазначення в ній діагнозу «неврит слухового нерву», встановленого під час його перебування у лікарні, після отриманої травми на виробництві, тягне за собою порушення його прав щодо доведеності встановлення причинно-наслідкового звязку між отриманою травмою та втратою слуху.

У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій даної статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, та зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом.

Статтею 275 ЦК України визначено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Цивільного кодексу України, до якої відноситься і ст. 16 цього кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Статтею 276 ЦК України також визначено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та докази подаються сторонами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а оспорювана медична довідка лише констатує стан здоров'я особи під час звернення за медичною допомогою. Тому, за правилами недійсності правочинів, не підлягають до визнання недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами, а ст. 215 ЦК України, на яку посилається представник позивача, як на підставу недійсності правочину, також стосується лише правочинів, тому не може бути застосована судом.

Не доведено представником позивача і не встановлено у судовому засіданні, що оспорювана довідка є правовстановлюючим документом, який може за наявності підстав визнаватися недійсним.

Але разом з тим, суд, враховуючи, що сама по собі довідка лікарні, не встановлює діагнози пацієнту та не визначає ступінь тяжкості травми, про що йдеться у запиті роботодавця, а повинна містити відомості, щодо встановлених під час лікування пацієнта діагнозів, які мають відповідати медичній документації хворого, що перебував на лікуванні, тому твердження представника позивача щодо безпідставності невнесення діагнозу, встановленого його синові, під час перебування на лікуванні у ОСОБА_2 ЦРЛ безпосередньо після отриманої травми 01.02.2003 року, а саме «неврит слухового нерву», заслуговують на увагу.

Таким чином, суд, аналізуючи норми вищезазначеного законодавства, не вирішуючи питання належності, дієвості та ефективності обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав для їх відновлення, вважає, що в звязку з відсутністю у довідці, виданій ОСОБА_2 ЦРЛ 15.04.2010 року № 1021, на запит дирекції СПОП «Нива», діагнозу «неврит слухового нерву» , зазначеного під час перебування ОСОБА_4 на лікуванні у ОСОБА_2 ЦРЛ, саме у вказаний у довідці період, тобто з 01.02 по 14.02.2003 року, що підтверджується медичною документацією, тому ОСОБА_2 ЦРЛ слід зобовязати вчинити такі дії, шляхом внесення у довідку цього діагнозу.

Посилання представника відповідача на те, що на повторний запит роботодавця директора СПОП «Нива», ОСОБА_2 ЦРЛ у довідці від 15.04.2010 року за № 1021, надала повний заключний діагноз, що був встановлений при виписці ОСОБА_4, не відповідає дійсності та спростовується як записами в епікрізі так і записами у виписці з історії хвороби, що містяться в матеріалах справи, в яких, окрім вказаних діагнозів у довідці, значиться такий діагноз встановлений ОСОБА_4, як «неврит слухового нерву».

Що стосується інших вимог позивача, а саме визнання довідки недійсною, з підстав не зазначення також у ній діагнозів, вказаних у консультативному висновку Полтавської обласної консультативної поліклініки від 18.02.2003 року та консультативному висновку № 003599 цього ж закладу, а саме: гострого кохлеоневриту справа та хронічної правобічної сенсоневральної практичної глухоти, то суд вважає, що ці вимоги є безпідставними, оскільки вказані діагнози, були встановлені значно пізніше та в іншому лікувальному закладі, а оспорювана позивачем довідка, згідно запиту, на який вона видавалася, містить інформацію щодо діагнозів, встановлених саме під час перебування позивача на лікуванні в ОСОБА_2 ЦРЛ після отриманої травми, у період з 01.02 по 14.02.2003 року.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 275, 276 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 212 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 центральної районної лікарні про визнання недійсною медичної довідки № 1021 від 15.04.2010 року, виданої ОСОБА_2 центральною районною лікарнею, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 центральну районну лікарню внести у довідку № 1021 від 15.04.2010 року, видану директору СПОП «Нива», діагноз неврит слухового нерву.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Головуюча: Л. І. Тищенко