АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2786/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1444/15Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №PLRPAN13195054 від 25 квітня 2008 року станом на 14 жовтня 2014 року в сумі 151335 грн. 50 коп., а саме кредит - 40444 грн. 20 коп., відсотки - 42677 грн. 82 коп., комісія - 14181 грн. 97 коп., пеня - 40444 грн. 20 коп., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 13337 грн. 31 коп. та судові витрати в сумі 1513 грн. 36 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що оскільки згідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2010 року банк вилучив в неї автомобіль, вартість якого на той час перевищувала розмір заборгованості, в подальшому предмет застави було реалізовано, в неї відсутні перед кредитором будь-які зобов'язання. Ухвалюючи рішення про стягнення грошової заборгованості, суд допустився повторно притягнення її до відповідальності, що є порушенням Конституції України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі банк) та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір №PLRPAN13195054, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 58336,93 грн. для придбання автомобіля, оплати перших страхових платежів, оплати за реєстрацію, оплати винагороди за надання фінансового інструменту, під 8,52% , з датою погашення 24 квітня 2015 року.

Розділом 7 вказаного договору передбачено забезпечення виконання зобов'язань за договором шляхом застави придбаного автомобіля банку.

Предметом застави є автомобіль DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу.

Умовами договору, а саме розділом 12 сторони передбачили подію дефолту, якою вважається затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплата позичальником більше однієї виплати та інше.

Також договором встановлено, що після настання події дефолту предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі.

В грудні 2008 року банком було прийнято рішення про підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки до 20,26 %.

У вересні 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по кредиту в розмірі 75829 грн.15 коп. та звернення стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO MATIZ.

В подальшому банк подав заяву про залишення без розгляду вимог в частині стягнення заборгованості і ухвалою Кременчуцького районного суду від 9 грудня 2009 року позовні вимоги залишені без розгляду.

Рішенням Кременчуцького районного суду від 9 грудня 2009 року в задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на майно було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2010 року зазначене рішення скасовано та постановлено нове рішення про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 75829 грн.15 коп. на автомобіль DAEWOO MATIZ. та передано його в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2

Між тим, вказаний автомобіль на підставі ухвали Кременчуцького районного суду від 9 жовтня 2009 року був вилучений з розпорядження власника ОСОБА_2 вже 16 жовтня 2009 року та переданий на зберігання банку, що підтверджується актом прийому кредитного інспектора Приватбанку від 16 жовтня 2009 року.

В липні 2013 року зазначений автомобіль був проданий банком за 38500 грн., з яких 19250 грн. були спрямовані на погашення заборгованості за витрати на утримання і збереження предмету застави, а інші 19250 грн. були спрямовані на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Оскільки отриманих від реалізації автомобіля коштів виявилось недостатньо для погашення всієї заборгованості, яку банк продовжував нараховувати увесь цей період, останній звернувся до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що розмір заборгованості по кредиту внаслідок порушення ОСОБА_2 умов кредитно-заставного договору станом на 14 жовтня 2014 року становить 280333 грн. 47 коп.

Вказана заборгованість складається з заборгованості за кредитом - 40444,20 грн., заборгованості по процентам - 42677,82 грн., заборгованості по комісії - 14181,97 грн., пені - 169442,17 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 13337,31 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на продаж банком заставного автомобіля, продовжує існувати заборгованість позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк», яка підлягає стягненню з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, на підставі якої зменшив розмір нарахованої банком пені та відповідно і загальний розмір заборгованості .

З зазначеним висновком не може в повній мірі погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 2 ст. 1050 ЦК України передбачає право кредитора на дострокову вимогу повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено та не заперечується сторонами, у вересні 2009 року банком було реалізовано право, передбачене 2 ст.1050 ЦК України на дострокове повернення всієї суми кредиту.

Між тим, станом на момент звернення з таким позовом до суду у вересні 2009 року прострочена заборгованість становила 8069,02 грн. як заборгованість по процентам за користування кредитом, 2786,14 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору та 2500,39 грн. комісії, а всього прострочена заборгованість становила 13339 грн.

Інша сума - 58615,60 грн. являлось тілом кредиту, строк повернення якого не настав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення заборгованості на предмет застави, апеляційний суд в рішенні від 11 лютого 2010 року виходив з того, що вимога про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, заявлена на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, є обґрунтованою та прийняв до уваги розмір всієї заборгованості на суму 75829 грн.15 коп., в рахунок погашення якої і звернув стягнення на заставний автомобіль.

Встановивши зазначені обставини та у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правову позицію, викладену ВСУ України в справі № 6-190 цс14, згідно до якої пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Як підтвердив в судовому засіданні представник позивача, пред'явлення позову про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави мало місце у вересні 2009 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, остання може бути збільшена за домовленістю сторін.

В даному випадку, сторони узгодили п'ятирічний строк позовної давності, про що зазначено в п. 14.11. кредитно-заставного договору.

Наслідком сплину позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є відмова від позову, що передбачено ч.4 ст. 267 ЦК України.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 заявляла про необхідність застосування строку позовної давності, пояснюючи, що з часу вилучення в неї автомобіля в жовтні 2009 року, вартість якого на той час перекривала увесь розмір заборгованості, будь-яких претензій банк до неї не висловлював, що давало підставу вважати про відсутність в неї кредитних зобов'язань.

Таким чином, позовна давність в даному випадку повинна обраховуватись з вересня 2009 року по вересень 2014.

З даним позовом банк звернувся до суду в грудні 2014 року, тобто за межами позовної давності, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України, є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4 , 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

Р І Ш Е Н Н Я :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.