Провадження № 2/752/692/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.,

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на його утримання у розмірі ? частини від усіх видів її доходів щомісячно, починаючи з 24.12.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що у період з 05.09.1986 року по 20.09.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, у період якого у них народилась дочка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 03.07.1991 року Московським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини від розміру пенсії, які стягувались з позивача ОСОБА_1 до повноліття дочки. Станом на 10.04.2006 року аліменти повністю утримані, заборгованість по сплаті аліментів - відсутня. Позивач зазначає, що інвалідом третьої групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, є непрацездатним, його єдиним доходом та джерелом існування є пенсійні виплати, значну частину з яких останній витрачає на ліки. Донька ОСОБА_2 не допомагає йому жодним чином, інших дітей у позивача немає, у зв'язку із чим позивач вважає, що з ОСОБА_2 в порядку ст. 202 СК України може бути стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі ? частини від усіх видів її доходів.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з наведених у позові підстав.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та стягнення аліментів. В обґрунтування заперечень зазначила про те, що сама є малозабезпеченою та хворою, у зв'язку із перенесеною операцією у 1996 році перебуває під наглядом лікарів та потребує лікування, власного житла не має, проживає разом з матір'ю та братом, матір не працює, брат є студентом, а тому відповідач, як єдиний член сім'ї, який працює та має дохід, утримує родину. Зазначила про те, що розмір пенсії позивача перевищує розмір її заробітної плати. Також, просила врахувати та перевірити у судовому засіданні обставини щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до відповідача ОСОБА_2, оскільки окрім аліментів, які стягувались з позивача за рішенням суду у примусовому порядку, будь-яким іншим чином ОСОБА_1 участь у вихованні відповідача не приймав, не цікавився її життям і здоров'ям.

Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків у справі, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась ОСОБА_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Відділом запису актів цивільного стану Московської районної ради народних депутатів м. Києва. Згідно даних свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно довідки № 11/1-80 від 26.04.2006 року, виданої Управлінням по нарахуванню та виплаті пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з пенсії ОСОБА_1 за виконавчим листом, виданим 03.07.1991 року, провадились утримання аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.06.2001 року по ? частині від розміру пенсії до досягнення дитиною повноліття. Станом на 10.04.2006 року аліменти повністю утримані, заборгованість відсутня.

З 28.04.2009 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, а також довідкою № 5731, виданою 01.12.2014 року, згідно якої розмір пенсії ОСОБА_1 складає 2 135 гривень 25 копійок, та за період з січня 2014 року по грудень 2014 року останній отримав пенсійних виплат у розмірі 25 623 гривні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про те, що є непрацездатним, з 2001 року не працює, звільнився з останнього місця роботи у зв'язку із станом здоров'я, є інвалідом третьої групи, має незадовільний стан здоров'я, у зв'язку із чим потребує постійного лікування, що тягне за собою значні матеріальні витрати, а пенсійних виплат не вистачає для їх покриття, інших дітей не має, а тому вважає, що аліменти на його утримання може бути стягнуто з його повнолітньої, працездатної доньки - ОСОБА_2

Відповідно до положень ст. 202 СК України, підставами, визначеними законом, у зв'язку із якими у повнолітніх дочки, сина виникає обов'язок утримувати батьків, є наявність одночасно двох обставин: непрацездатного стану батька, матері та потреби в отриманні останніми матеріальної допомоги.

На підтвердження обставин щодо незадовільного стану здоров'я, а також понесених у зв'язку із необхідністю лікування витрат, позивачем надано суду копію замовлення на отримання аналізів від 14.03.2015 року, а також копію квитанції про оплату проведення аналізів від 14.03.2015 року, копії квитанції щодо придбання ліків у період з 16.03 по 25.04. 2015 року на суму 3 263,76 грн. та копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1622 від 10.04.2015 року. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про те, що розмір витрат, які він вимушений нести у зв'язку із лікуванням перевищує розмір його пенсії, у зв'язку із чим він потребує матеріальної допомоги.

Однак, суд звертає увагу на те, що надані позивачем копії квитанцій свідчать про придбання ліків у березні, травні 2015 року, при цьому, доказів, які б свідчили про те, що, ліки, які придбавались згідно копій наданих квитанцій, призначені лікарем саме ОСОБА_1 у зв'язку із його захворюванням, суду позивачем не надано.

Також, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, які б свідчили про існування обставин, на які позивач посилається у позові, зокрема, щодо потреби у матеріальній допомозі до моменту звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування заперечень по суті позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 зазначає про те, що розмір її доходів, менший за розмір пенсій позивача, а також при вирішенні даного позову відповідач просила врахувати обставини щодо ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов'язків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює у ТОВ «ЄВРОСЕТ» на посаді продавця непродовольчих товарів, та сума її доходу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року складала 16 761 гривню 31 копійку, а розмір заробітної плати за місяць становив 1400 гривень, що підтверджується довідкою про доходи відповідача ОСОБА_2, виданою ТОВ «ЄВРОСЕТ» 28.01.2015 року за № 28/01-01.

Надана 20.04.2015 року на запит суду Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві довідка про отриманні відповідачем ОСОБА_2 доходи, містить аналогічну інформацію про доходи відповідача ОСОБА_2, що і довідка, надана з місця роботи останньої.

З наведеного вбачається, що розмір пенсії позивача ОСОБА_1 перевищує розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами цивільної справи.

Згідно висновків, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв'язку із цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є матір'ю відповідача ОСОБА_2 та колишньою дружиною позивача ОСОБА_1, за рішенням суду ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дочки - ОСОБА_2 у розмірі 45-50 гривень до досягнення дочкою ОСОБА_6 повноліття. Зазначає про те, що жодних перешкод з моменту розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою не чинила, однак останній особисто не мав бажання спілкуватись та виховувати дочку. Станом на час розгляду справи, ОСОБА_2 проживає разом з матір'ю та молодшим братом, однак, оскільки свідок не працевлаштована та перебуває на обліку у Голосіївському центрі зайнятості, тягар утримання родини лежить на доньці та батьках свідка, які допомагають родині грошовими коштами зі своєї пенсії.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні суду пояснив, що є батьком позивача - ОСОБА_1, та дідом відповідача - ОСОБА_2, у вихованні доньки ОСОБА_1 участі не приймав, не спілкувався, коштів на лікування, окрім присуджених судом виплат по аліментам не надав, хоча у 1996 році ОСОБА_2 перенесла операцію, внаслідок якої їй видалено частину нирки. Матір ОСОБА_6 - ОСОБА_5 - жодних перешкод батьку ОСОБА_1 у вихованні доньки не чинила.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є другою дружиною позивача ОСОБА_1, з яким у 2001 році зареєструвала шлюбу. Свідку відомо, що позивач сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_2, заборгованості по сплаті аліментів не мав. Свідок пояснила, що перешкоди у спілкуванні з дитиною зі сторони матері дитини ОСОБА_5 позивачу не чинились, однак донька особисто не хотіла спілкуватись з батьком. Також свідок зазначила, що у зв'язку із незадовільним станом здоров'я позивач щоденно витрачає кошти на ліки, сума втрат становить до 2000 гривень.

Таким чином, аналізуючи покази свідків, судом встановлено, що батько ОСОБА_1 до досягнення дочкою - ОСОБА_2 повноліття, з останньою не спілкувався, участі у її вихованні не приймав. При цьому, як свідки зі сторони відповідача (ОСОБА_5, ОСОБА_7.), так і свідок зі сторони позивача (ОСОБА_8.) у судовому засіданні підтвердили, що жодних перешкод у спілкуванні з дочкою ОСОБА_2, матір'ю дитини позивачу не чинилось. Наведене спростовує доводи позивача про те, що йому чинились перешкоди у спілкуванні з дочкою. Також, у судовому засіданні позивач пояснив, що не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дочкою.

Враховуючи наведене, суд надходить до висновку, що доводи відповідача ОСОБА_2 про ухилення батька ОСОБА_1 від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неї, що проявлялось у відсутності спілкування, виховання дочки, відсутності піклування про її фізичний та духовний розвиток, знайшли своє ствердження в ході розгляду даної справи.

Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено, що останній потребує матеріальної допомоги, а доводи відповідача щодо ухилення батька від виконання своїх обов'язків по відношенню д о неї, знайшли своє ствердження в ході розгляду цивільної справи.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не є доведеними та не знайшли свого ствердження в ході розгляду даної справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 202 СК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя