У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення бору за договором позики, 3% річних в порядку статті 625 ЦК України, оскільки відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання за договором.

Позивач зазначила, що 02.12.2013 року між нею та відповідачкою було укладено в простій письмові формі договір позики на суму 7 340, 00 грн; 25.12.2013 року було укладено ще один договір позики в простій письмовій формі на суму 70 000, 00 грн. Відповідно до умов зазначених договорів кінцевий термін повернення позики, за взаємною згодою сторін, визначено 30.06.2014 року. За договором позики від 02.12.2013 року відповідач свої зобов'язання виконала частково, повернула 1 900, 00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м Кіровограда від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 75 855, 44 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржниця, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий судовий розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу, ознайомившись із змістом оскаржуваних судових рішень, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходячи з положень статей 1046, 1047, 1049 та статті 625 ЦК України, обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 борг за договорами позики від 02.12.2013 року та 25.12.2013 року.

Доводи касаційної скарги про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами, судами не застосована стаття 1046 ЦК України є необґрунтованими, оскільки судами застосована була зазначена норма права.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не застосована до правовідносин, які виникли між сторонами, стаття 1051 ЦК України є також необґрунтованою, оскільки зазначена норма матеріального права застосовується, якщо позичальник оспорює договір позики. Відповідачка по даній справі договір позики не оспорювала.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції є обґрунтованими, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ч.4 п. 5 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я О.В.Попович