У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» про визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів в процедурі ліквідації банку,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» (далі - ПАТ Банк «Меркурій») про визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів у процедурі ліквідації банку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 9 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ПАТ Банк «Меркурій» визнати ОСОБА_2 кредитором ПАТ Банк «Меркурій» на загальну суму вкладу у розмірі 501 387 грн 85 коп. та внести дану суму до реєстру вимог кредиторів.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 9 лютого2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 9 лютого 2015 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на положення ст. ст. 525, 526, 1060, 1061 ЦК України та вважав обґрунтованими й такими, що мають правове значення, доводи позивача про те, що він не був обізнаний про віднесення Банку до неплатоспроможних та прийняття постанови про ліквідацію Банку, і не подав заяву про внесення його до реєстру кредиторів, оскільки тривалий час здійснював догляд за онкохворою матір'ю, та у зв'язку з її смертю 20 травня

2014 року - займався її похованням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що законом не передбачена можливість за рішенням суду поновлення встановленого строку для пред'явлення кредиторських вимог у процедурі ліквідації та включення з цих підстав вкладника до реєстру кредиторів за судовим рішенням, посилання позивача на поважність причин пропуску такого строку правового значення не мають.

Крім того, апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_2 отримав від банку - агента 200 000 грн відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у травні 2014 року, а отже - з цього часу йому було відомо про початок процедури виведення Фондом Банку з ринку та він, як вкладник, об'єктивно не був позбавлений можливості отримати необхідну інформацію щодо порядку та строків звернення з кредиторськими вимогами.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» про визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів в процедурі ліквідації банку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк