УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,Нагорняка В.А., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 6 490 грн 99 коп. заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 18 березня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір про відкриття карткового рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетно-кредитною схемою, за яким банк видав відповідачу кредитну картку строком на два роки з кредитним лімітом 10 000 грн, які відповідач зобов'язався повернути та сплатити 24 % річних за користування коштами, на забезпечення виконання цих зобов'язань 09 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

Боржник не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 19 серпня 2014 року утворився борг у розмірі 6 490 грн 99 коп., з яких 5 063 грн 64 коп. - залишок несплаченого боргу, 1 427 грн 35 коп. - відсотки за користування коштами.

13 листопада 2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у задоволенні позову відмовлено.

13 січня 2015 року рішенням апеляційного суду Чернігівської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 6490 грн 99 коп. заборгованості за договором про відкриття карткового рахунку та здійснення його обслуговування від 18 березня 2008 року, до складу якого входить залишок несплаченого боргу в розмірі 5063 грн 64 коп. та 1427 грн 35 коп. відсотків за користування коштами.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом, не порушував питання про його поновлення, що незалежно від наявності заяви сторони у спорі відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для відмови у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач дотримався строків позовної давності на звернення до суду, оскільки цей строк перервався здійсненням відповідачем платежу 02 жовтня 2012 року, а посилання суду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим.

Боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, а порука припинилась.

Проте з таким рішенням апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено договір про відкриття карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, за яким банк видав відповідачу платіжну картку з кредитним лімітом у сумі 10 000 грн строком на два роки.

09 жовтня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за договором між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за договором кредиту станом на 19 серпня 2014 року утворився борг у сумі 6 490 грн 99 коп., з яких 5 063 грн 64 коп. залишку несплаченого боргу та 1 427 грн 35 коп. відсотків за користування коштами.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги процесуального права та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності, не навів мотивів на спростування цих висновків та, встановивши, що суд помилково послався на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо заборони вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, і це положення закону не застосовується в даному випадку, не з'ясував, чи подавав відповідач заяву про застосування строку позовної давності, яка мала бути ним порушена до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України), та чи є підстави для відмови у задоволенні позову з цих підстав.

При цьому не перевірив правильність висновків суду першої інстанції про те, що грошові кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку, яка діє в межах визначеного нею строку, і з цього часу починається перебіг строку позовної давності на звернення до суду з позовом, а пославшись на те, що відповідач здійснив останній платіж 02 жовтня 2012 року, тому строк позовної давності перервався і позивач, подавши позов 21 серпня 2014 року, не пропустив його, зробив передчасний висновок про його дотримання.

Не перевірив умов договору щодо порядку повернення кредиту - одноразовим платежем чи частинами, порядку сплати відсотків за користування коштами, не надав оцінки умовам договору щодо цих обставин, не перевірив правильність нарахування боргу та не з'ясував, чи дотримано позивачем строки позовної давності за кожним платежем окремо та щодо повернення кредиту в повному обсязі з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13.

При цьому, встановивши, що картка видана на два роки і строк дії договору закінчується 18 березня 2010 року, не з'ясував, чи пов'язані вони між собою, а вказавши, що прострочена заборгованість виникла з вересня 2012 року, не перевірив, чи видавалась відповідачу нова банківська картка та чи відбулась пролонгація дії договору з урахуванням позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, зробив передчасний висновок про задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 13 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Т.П. Дербенцева А.В. Маляренко В.А. Нагорняк Д.О. Остапчук