Номер провадження: 22-ц/785/4950/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Железнові В.В. ,

за участю: представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4, та відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и л а:

20 січня 2014 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду з позовом про виділ частки, що є в спільної часткової власності, в натурі - визначення порядку користування житловою площею та усунення перешкод у користування квартирою, в подальшому 24 березня 2014 року після виповнення ОСОБА_3 18 років остання звернулась до суду самостійно та уточнила позов, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 є її батьками, які розірвали шлюб 10 серпня 1999 року. Їй на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 червня 2000 року. Інші ? частини квартири належать її батьку, відповідача ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 червня 2000 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2005 року та договору дарування від 17 березня 2008 року. Вказана квартира, у якій вона зареєстрована, складається з двох кімнат: кімната, площею 17,3 кв.м., та кімната, площею 12,0кв.м., загальною житловою площею 29,3 кв.м. Відповідач мешкає в квартирі з сином ОСОБА_7, а вона з матірю проживає за адресою своєї бабусі. Відповідач не бажає добровільно виділити її частку квартири в натурі, тому її матір вимушена була звернутись з позовом до суду в її інтересах. Вона вважає, що наближеною до її частки є кімната, площею 12,0 кв.м., з виплатою відповідачу грошової компенсації різниці у метрах. Вартість квартири становить 49000 дол. США, оцінка квартири проводилась у присутності відповідача, який згоден з даною оцінкою.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 364, 391 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд визначити порядок користування житловими приміщеннями у спірній квартирі, виділивши їй в натурі ? часину квартири, ізольовану кімнату площею 12,0 кв.м., з виплатою відповідачу грошової компенсації різниці в метрах, та зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою (а.с. 2-4, 35-36).

Відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечував й у своїх усних та письмових поясненнях зазначав, що в спірній квартирі проживають він, його дружина ОСОБА_8 та малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому спільне проживання з позивачкою неможливо. Його частка з сином в квартирі складає 22 кв.м. (3/4), а частка позивачки 7,3 кв.м. (1/4), тобто її частка є незначною й не може бути виділена в натурі (а.с. 63).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 в частині визначення порядку користування житловим приміщенням залишений без розгляду (а.с. 124).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловою площею задоволено. Суд зобовязав відповідача ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою №127 у буд. № 39 по вул. Академіка Заболотного в м. Одесі (а.с. 127-129).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позов без розгляду, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме, після виповнення дочкою ОСОБА_3 18 років вона не звернулась до суду з самостійними вимогами й її матір ОСОБА_4 продовжила приймати участь у справі на підставі довіреності, що є підставою для залишення позову без розгляду (а.с. 134).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4, та відповідача ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пунктах 33, 35 постанови № 7 Пленуму "Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав" від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розяснив, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 є батьками позивачки ОСОБА_3, які розірвали шлюб 10 серпня 1999 року (а.с. 8,9).

Позивачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 червня 2000 року (а.с. 24).

Інші ? частини квартири належать її батьку, відповідачу ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 червня 2000 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2005 року та договору дарування від 17 березня 2008 року (а.с. 19, 20,21,24).

Квартира АДРЕСА_1, складається з двох кімнат: кімната, площею 17,3 кв.м., та кімната, площею 12,0кв.м., загальною житловою площею 29,3 кв.м. (а.с. 22, 23).

Відповідач ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 (а.с. 64) та мешкає в спірній квартирі з малодітним сином ОСОБА_7, 06 липня 2002 року (а.с. 65).

Згідно із висновком №5399/24 судової будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2014 року ринкова вартість спірної квартири становить 36200 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 568700 грн., розмір компенсації, яка підлягає стягненню з позивачки ОСОБА_3 на користь відповідача становить 85305 грн. (а.с. 86-91).

Відповідач ОСОБА_5 перешкоджає дочці у користуванні спірною квартирою, що визнається їм в судовому засіданні та підтверджується його письмовими поясненнями (а.с. 63).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_5 порушує права позивачки на здійснення права власності належним їй майном, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України її право підлягає судовому захисту шляхом зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Доводи відповідача ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки після виповнення дочкою ОСОБА_3 18 років вона не звернулась до суду з самостійними вимогами й її матір ОСОБА_4 продовжила приймати участь у справі на підставі довіреності, що є підставою для залишення позову без розгляду, не приймаються до уваги за таких підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовом про виділ частки, що є в спільної часткової власності, в натурі - визначення порядку користування житловою площею та усунення перешкод у користування квартирою (а.с. 2).

В подальшому 24 березня 2014 року після виповнення ОСОБА_3 18 років остання звернулась до суду самостійно та уточнила позов (а.с. 35).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року ОСОБА_3 була допущена до участі у справі у якості позивача (а.с. 46).

Дійсно її інтереси під час розгляду справи представляла ОСОБА_4 на підставі довіреності від 17 вересня 2014 року (а.с. 53), але позивачка ОСОБА_3 зверталась до суду з різними клопотаннями (а.с. 112, 120).

Таким чином, законних підстав для залишення позову без розгляду немає.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й залишення позову без розгляду немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_10

ОСОБА_2