Справа № 569/6792/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року Рівненський міський суд

під головуванням судді Ковальова І.М.

при секретарі - Мізера А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне під час попереднього розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Рівненської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Рівненської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька звернулась ОСОБА_1

В судове засідання позивач не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву у якій просить суд провести розгляд справи у її відсутності за участі її представника, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить суд їх задоволити та надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2 до досягнення дітьми повноліття; дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей, а саме дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до досягнення дітьми повноліття та просила суд прийняти рішення під час попереднього розгляду справи.

В судове засідання відповідач не з'явився, однак подав до суду письмову заяву у якій просив суд провести розгляд справи у його відсутності, позов повністю визнає та не заперечує, щоб діти ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4 без його дозволу (згоди) та супроводу виїжджали за кордон тимчасово у супроводі матері ОСОБА_1 до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Рівненської міської ради заявлені позовні вимоги позивача визнала, не заперечила проти їх задоволення та прийняття рішення судом під час попереднього розгляду справи.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2007 року, від якого мають двох малолітніх дітей - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Протягом тривалого часу сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, малолітні діти проживають разом з матір'ю.

На даний час не вперше склалась ситуація, за якої позивач не має можливості вивезти дітей на відпочинок до моря, оздоровити їх, а також провідати родичів (сестру відповідача), яка є громадянкою ОСОБА_7 та там відпочити з сім'єю, оскільки відповідач добровільно дозволу не надає.

Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року

(Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Позивач обґрунтовує свій позов тим, що має намір тимчасово виїхати з дітьми за кордон з метою їх оздоровлення та відпочинку, а також для того, щоб діти зустрілися зі своїми рідними.

Дані обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дітей та сприяють їх повноцінному розвитку.

Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено, як не встановлено і будь-яких об'єктивних причин для ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд своїх дітей за кордон.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що позивач заявлені позовні вимоги довів, відповідач їх повністю визнав та не заперечив проти їх задоволення, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,214,215,292,294 ЦПК України, ст.ст.141,150 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Рівненської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька задоволити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2 до досягнення дітьми повноліття.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей, а саме дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: