Номер провадження: 22-ц/785/270/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом, який був уточнений, у якому просив суд стягнути з відповідача 9 548 682 гривень в якості компенсації збитків завданих приховуванням інформації, що стала підставою для визнання недійсним частини договору купівлі-продажу, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.11.2004р. ОСОБА_4 продав позивач нежилу двоповерхову будівлю АДРЕСА_1. Оформлення переходу права власності на будівлю здійснено шляхом укладання нотаріального договору купівлі-продажу.

Після купівлі вказаної будівлі, до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як власника будівлі, звернулась ОСОБА_6 із позовними вимогами щодо визнання за нею права власності на 1/3 частини придбаної будівлі. В якості правового обґрунтування власних вимог ОСОБА_6 послалась на договір сумісної діяльності укладений між нею та ОСОБА_4 ще у 2002 році. За ОСОБА_6 в ході судового розгляду було визнано право власності на 1/3 частини будівлі.

Враховуючи, що ОСОБА_4 був прихований факт існування договору сумісної діяльності перед укладенням договору купівлі-продажу спірної будівлі, позивач просив стягнути ринкову вартість 1/3 частини будівлі у розмірі 9 548 682,00 гривень, що встановлена у врахуванням проведеної реконструкції будівлі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представники відповідача позов не визнали просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_3 намагається ввести суд в оману з приводу наявності підстав для подачі та задоволення позову.

Це підтверджується висновками судів, апеляційної та касаційної інстанцій по справі № 22ц- 3783/09, де зазначається, що набувач за договором купівлі-продажу будівлі - ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем, тобто посилання на ведення в оману з боку ОСОБА_4 є нікчемними.

Крім того, ОСОБА_3 раніше сам зазначав, що ОСОБА_4 вів себе порядно у взаємовідносинах як з ОСОБА_6 так і з ОСОБА_3, а сам став жертвою обману з боку ОСОБА_6

До того ж, як зазначається у вищевказаному листі, ОСОБА_3 сам безпосередньо вів попередні переговори до підписання договору купівлі-продажу будівлі з ОСОБА_6 і був обізнаний про всі обставини, які стосуються об'єкту купівлі-продажу.

Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_3 є безпідставними необґрунтованими, на підставі чого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах скарги і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 літ. належить на праві власності 1/3 частина ОСОБА_6, 2/3 частини ОСОБА_3

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.11.2004 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав нежитлову будівлю АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2009 року визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частину спірної будівлі, визнано недійним договір 1/3 частини спірного будинку.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову послався на те, що позивач довів суду вину відповідача у заподіянні йому матеріальної шкоди та не довів обґрунтованість суми збитків, які він зазнав у зв'язку із заподіяною матеріальною шкодою.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2004р. ОСОБА_4 продав позивачу нежилу двоповерхову будівлю АДРЕСА_1. Зазначений договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений.(т. 1 а.с. 55-56)

Відповідно до п. 1.4 зазначеного договору купівлі-продажу "Продавець" гарантує, що нежила двоповерхова будівля, яка є предметом цього договору, на момент його укладання, нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, заборону та арешт на неї не накладено, спору щодо неї немає, прихованих недоліків, а також прав у третіх осіб, як у межах так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжене та заявляє, що відносно зазначеної нежитлової двоповерхової будівлі договори оренди чи найму нежилої двоповерхової будівлі не укладені, сервітути відсутні.

Після купівлі вказаної будівлі, до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, як власника будівлі, звернулась ОСОБА_6 із позовними вимогами щодо визнання за нею права власності на 1/3 частини придбаної будівлі. В якості правового обґрунтування власних вимог ОСОБА_6 послалась на договір сумісної діяльності укладений між нею та ОСОБА_4 ще у 2002 році.

За ОСОБА_6 рішенням Приморського суду м. Одеси від 15 травня 2009 року було визнано право власності на 1/3 частини зазначеної будівлі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2009 року рішення Приморського суду м. Одеси від 15 травня 2009 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 10 листопада 2010 року касаційна скарга ОСОБА_3 відхилена, рішення Приморського суду м. Одеси від 15 травня 2009 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2009 року залишена без змін. (а.с. 63-64)

Таким чином ОСОБА_4 був прихований факт існування договору сумісної діяльності перед укладенням договору купівлі-продажу спірної будівлі, що було встановлено зазначеними судовими рішеннями.

Будь-яких інших доказів, які б спростовували вищезазначене в матеріалах справи не має та сторонами не надано.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується стверджень представників відповідача стосовно того, ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем за вказаним договором купівлі-продажу та ОСОБА_3 було відомо про зазначені обставини оскільки він сам вів переговори з ОСОБА_6 стосовно купівлі спірної будівлі, то зазначене спростовується матеріалами справи та зазначеним вище.

Згідно договору купівлі-продажу нежила двоповерхова будівля АДРЕСА_1 була придбана за 2 387 925 грн., що є еквівалентом 450 000 доларів США.

Відповідно до положень статті 1212 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставно набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1. повернення виконаного за недійсним правочином;

2. витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3. повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4. відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншою особи.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що діями ОСОБА_4, які виразились в прихованні факту існування договору сумісної діяльності перед укладенням договору купівлі-продажу спірної будівлі, в результаті чого ОСОБА_3 була спричинена матеріальна шкода в розмірі втрати 1/3 частини вартості спірної будівлі, то у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови в задоволенні цих позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкода в розмірі втрати 1/3 частини вартості придбаної, на підставі договору купівлі-продажу, спірної будівлі, а саме 795 975 грн.

Між тим позивач просив стягнути ринкову вартість 1/3 частини будівлі у розмірі 9 548 682,00 гривень, що встановлена з врахуванням проведеної реконструкції будівлі АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкода в розмірі вартості 1/3 частини будівлі в сумі 9 548 682,00 гривень, що встановлена з врахуванням проведеної реконструкції будівлі АДРЕСА_1 не були залучені всі зацікавлені особи, а саме: ОСОБА_6, за якою рішенням Приморського суду м. Одеси від 15 травня 2009 року було визнано право власності на вказану 1/3 частину зазначеної будівлі. Крім того з матеріалів справи та наданих позивачем оціночних звітів, будівельно-технічних експертиз вбачається, що на реконструкцію спірної будівлі витрачались також і гроші Першої кредитної спілки, яка також не приймала участь у розгляді справи.

При таких даних у суду апеляційної інстанції не має законних підстав для задоволення зазначених позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином колегія вважає необхідним стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2014 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовну зяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості компенсації збитків завданих приховуванням інформації, що стала підставою для визнання недійсним частини договору купівлі - продажу будівлі суму у розмірі 795 975 (сімсот дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) гривень.

В інших позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 286,75 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді : А.П. Бабій

О.Д. Варикаша