Справа № 2-2922/11
Провадження №
УХВАЛА

Іменем України

30.04.2015 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Ткачук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні та зміну способу виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

02.04.2015 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 за вх. № 8906 про виправлення описки у судовому рішенні та зміну способу виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року у справі № 2-2922/11 скасовано арешт з 2/3 часток квартири АДРЕСА_1, загальною площею 157,10 кв.м., житловою площею 96,90 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1, накладений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2011 року у цивільній справі № 2-2922/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та знято заборону Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна проводити будь-які дії по відчуженню 2/3 частини вищезазначеної квартири.

При ухваленні вказаного судового рішення суд виходив з того, що на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2013 року у справі № 2-214/12, в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 визнано право власності на 2/3 частки спірної квартири, за ОСОБА_2 на 1/3 частки цієї квартири. Також, зазначеним судовим рішенням встановлено, що боргові зобовязання ОСОБА_2 (у тому числі і перед ОСОБА_3) не є спільним майном подружжя та не підлягають розподілу, тобто є особистими боргами останнього.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2011 року у справі № 2-2922/2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 було стягнено кошти у сумі 557 977,00 грн. та судові витрати у сумі 1 700 грн. Під час судового розгляду, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2011 року було накладено арешт на квартиру № 427, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 59 та встановлено заборону Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна проводити будь-які дії по відчуженню вищезазначеної квартири.

На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2011 року відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 559 677,00 грн. Оскільки, боржником у вищезазначеному виконавчому провадженні № 4004549 є ОСОБА_2, а не ОСОБА_1, суд ухвалою від 03.02.2015 року захистив її майнові права та зняв арешт та заборону проводити будь-які дії по відчуженню вищезазначеної квартири на належну їй частку в цій нерухомості.

Як зазначила заявник, в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року допущена описка, а саме не вірно вказано рік прийняття Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, так замість вірного «23.09.2011 року», невірно вказано - «23.09.2010 року».

На виконання судового рішення, 24.02.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було направлено до Головного управління юстиції у м. Києві ухвалу суду від 03.02.2015 року для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Проте, рішенням державного реєстратора від 24.02.2015 року № 19586341 та № 19586949 було відмовлено у знятті арешту з 2/3 часток квартири, оскільки подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, відомості щодо обєкту обтяження зазначеного в ухвалі не відповідають відомостям обєкта обтяження, зареєстрованого в реєстрі.

Також, на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року ОСОБА_1 у лютому 2015 року звернулась до державної виконавчої служби. Втім, державний виконавець відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції м. Києва своєю постановою від 26.03.2015 року у виконавчому провадженні № 46951241 відмовив у знятті арешту на 2/3 частки спірної квартири та повернув виконавчий документ стягувачу. Підставами такого рішення стало те, що відповідно до даних Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься обтяження на все майно боржника. Згідно поданого до виконання виконавчого документу необхідно скасувати арешт з 2/3 частини спірної квартири, що не відповідає обєкту обтяження зареєстрованого в реєстрі. Як пояснив державний виконавець, виконати судове рішення (ухвала від 03.02.2015 року) можливо лише у спосіб зняття арешту з цілої квартири та у подальшому наклавши арешт на належну боржнику 1/3 частину квартири.

Як зазначила заявник, вищезазначене судове рішення шляхом зняття арешту та заборони проводити будь-які дії по відчуженню з частини квартири, при зареєстрованому обтяженні на цілу квартиру виконати не можливо. Виконати рішення суду можливо лише у спосіб зняття арешту та заборони проводити будь-які дії по відчуженню з цілої квартири та одночасного накладення обтяжень на належну боржнику частку у ній.

Заявник просила суд виправити описку в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року у справі № 2-2922/11, вірно вказавши рік прийняття ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області про вжиття заходів забезпечення позову «23.09.2011 року» замість невірно вказаного «23.09.2010 року»; змінити спосіб виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року у справі № 2-2922/11 шляхом скасування арешту та встановленої Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна заборони з майна, а саме квартири АДРЕСА_2, загальною площею 157,10 кв.м., житловою площею 96,90 кв.м., накладений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2011 року у справі № 2-2922/2011 рік одночасно знявши арешт зі всієї квартири із накладення арешту на 1/3 частку спірної квартири, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги у повному обсязі.

Заінтересовані особи в судове засіданні не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року у справі № 2-2922/11 скасовано арешт з майна, а саме з 2/3 часток квартири АДРЕСА_1, загальною площею 157,10 кв.м., житловою площею 96,90 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_1, накладений на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2011 року у цивільній справі № 2-2922/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та знято заборону Другій Київській міській державній нотаріальній конторі, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна проводити будь-які дії по відчуженню 2/3 частини вищезазначеної квартири.

Проте, у тексті вищезазначеної ухвали було допущено описку, а саме: помилково зазначений рік постановлення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області про забезпечення позову як «2010 року» замість вірного «2011 року».

Судом встановлено, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики була постановлена 23 вересня 2011 року, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.31), повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.17,18), ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області про виправлення описки від 17.04.2015 року, проте у тексті ухвали суду від 03.02.2015 року помилково зазначений рік постановлення ухвали про забезпечення позову як «2010 року» замість вірного «2011 року».

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Так як при постановленні ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року мала місце описка, суд вважає за необхідне виправити її, вказавши правильний рік постановлення ухвали про забезпечення позову.

Стосовно заявлених вимог ОСОБА_1 щодо зміни способу виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року, то слід зазначити, що відповідно до положень ст. 373 ЦПК України та п. 8 ч. 3 ст. 11, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець (за власною ініціативою чи за заявою сторін), а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду, і у виняткових випадках цей суд може змінити чи встановити спосіб і порядок його виконання.

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Тобто зі змісту вказаної норми випливає, що суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.По своїй суті, зміна чи встановлення способу і порядку виконання рішення це заміна одного виду виконання іншим або визначення чіткого логічного порядку вчинення дій, спрямованих на виконання припису рішення суду. Критерієм зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення є обставини, що утруднюють виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши матеріали справи, судом не встановлено обставин які б були підставою для зміни і способу і порядку виконання спірної ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року.

Крім того, обраний заявником спосіб захисту свого права шляхом скасування арешту зі всієї спірної квартири із одночасним накладенням арешту на 1/3 частину квартири, не може бути застосований, оскільки законодавцем не надано судам процесуальної можливості щодо накладення арешту (навіть в частині) після набрання рішенням суду законної сили, коли провадження у цивільній справі вже закінчено, а питання щодо скасування заходів забезпечення позову вже вирішено ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2015 року.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні та зміну способу виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 219, 373 ЦПК України та п. 8 ч. 3 ст. 11, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні та зміну способу виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Виправити описку у тексті ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну зобовязань за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, зазначивши вірний рік постановлення ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області про забезпечення позову як «2011» замість помилково зазначеного «2010».

В решті - текст ухвали залишити без змін.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Ухвала в частині відмови у зміні способу виконання ухвали оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині виправлення описки може бути оскаржена через суд першої інстанції до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Суддя Волчко А.Я.