АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6075/15 Справа № 202/9909/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Калиновського А.Б.

Суддів : Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі : Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засiданнi в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановила:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1, будинку № 1 по вул. Громова в селі Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області та земельної ділянки № 1 по вул. Громова в селі Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом(а.с. 3-8).

Позивач звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, вказував, що відповідачка ОСОБА_3 заволоділа усім спадковим майном, що залишилось після смерті їх матері ОСОБА_7, яке є предметом спору та на даний час відчужила все нерухоме майно стороннім особам, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідачі мають намір реалізувати квартиру, будинок та земельну ділянку до винесення рішення судом. Крім того не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, будинок та земельну ділянку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь ОСОБА_2 та не доведено, що відповідачі в подальшому будуть ухилятись від виконання такого рішення суду.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя)має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх

вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання, суд вказані обставини справи та вимоги закону не врахував, не звернув уваги на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та передчасно дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2015 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, бо не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий:

Суддi: