Провадження № 22-ц/783/3261/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бакуса В.Я., Берези В.І.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч-Львів» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу приміщень та повернення їх у власність товариства, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2010 року Відкрите акціонерне товариство (далі ВАТ) «Сортнасіннєовоч» звернулось до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та доповнено (т.1 а.с.3-4.51-52,165-169), про визнання недійсними договорів купівлі-продажу приміщень магазинів по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2, укладених 03.12.2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч», в особі генерального директора товариства - ОСОБА_5, та ОСОБА_6 з тих підстав, що ОСОБА_5, діючи від імені цього товариства, використовуючи надані йому товариством повноваження, відчужив приміщення магазинів, які були основними фондами товариства і використовувались для здійснення основного виду діяльності товариства-роздрібної торгівлі насінням овочевих культур, в супереч інтересам товариства, за явно заниженою ціною та за попередньою зловмисною домовленістю, своїй невістці - ОСОБА_6, надавши останній переваги за рахунок майна товариства, яких вона не могла б отримати за інших умов, з метою власного збагачення та збагачення своєї родини.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30.05.2012 року у задоволенні цього позову було відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Вказане рішення суду після перегляду в апеляційному та касаційному порядках залишено без змін та набуло законної сили.

В жовтні 2013 року ВАТ «Сортнасіннєовоч» звернулось до суду із заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами (т.3 а.с.2-5).

01 листопада 2013 року за вказаною заявою у справі було відкрито провадження, 30 грудня 2013 року ухвалою суду рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.05.2012 року було скасовано за новоявленими обставинами тарішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 рокуухвалено нове рішення, яким поновлено ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» строк позовної давності та позов задоволено. (т.3 а.с.15,40; т.4 а.с.19-23).

Судом постановлено визнати недійсними: договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 21,3 кв.м. на АДРЕСА_1 укладений 03.12.2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Дольницькою Л.М. і зареєстрований у реєстрі за №10740; договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 59,7 кв.м. на АДРЕСА_2, укладений 03.12.2004 року між ВАТ «Сортнасіннєовоч» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Дольницькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за №10744.

Крім того, цим же рішенням суду постановлено повернути у власність ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» приміщення магазину площею 21,3 кв.м. на АДРЕСА_1 та приміщення магазину площею 59,7 кв.м. на АДРЕСА_2 витребувавши ці приміщення із володіння ОСОБА_6.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 рокуоскаржив представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який в апеляційній скарзі вказує на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права і зазначає, що судом першої інстанції ухвалено рішення без повного та всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Зокрема, зазначає, що підстави визнання недійсними зазначених договорів, на його думку, відсутні. Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що оспорювані договори укладені із заниженням вартості нерухомого майна є помилковим, оскільки висновок експертизи, на який покликається суд не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Зазначаючи про невідповідність згаданого висновку, покликається на те, що експерт фактично не був у приміщеннях спірних магазинів, що підтверджується відповідними актами, наявними в матеріалах справи, які суд першої інстанції відхилив. Крім того, в експертному висновку ФОП ОСОБА_9 не враховано, на думку апелянта, факт суттєвого зносу спірних приміщень, що суттєво впливає на їх ціну. Той факт, що експерт ОСОБА_9 не ознайомлювався з об'єктом оцінки суперечить також вимогам національного Стандарту №1. Крім того, визначення вартості нерухомого майна у резолютивній частині вказаного висновку є нечітким. Зазначає також, що вартість майна визначалась експертом у 2013 році станом на 2004 рік, що також суперечить вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на той факт, що відомості про ФОП ОСОБА_9, як суб'єкт оціночної діяльності в державному реєстрі суб'єктів оціночної діяльності, який веде Фонд державного майна України. Відтак, на думку апелянта, не можуть братися до уваги документи видані таким суб'єктом. Зазначає також, що висновок експертизи, поданий відповідачем у справі не взято до уваги, а тому вважає, що судом першої інстанції надану перевагу одних доказів над іншими.

Крім того, вказує, що наданий як доказ протокол №1 загальних зборів товариства, який взятий до уваги судом, спростовується іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Зокрема показами директора та головного бухгалтера, які стверджують, що такі не проводились, а вони самі були відсутні у м.Львові. Звертає увагу апеляційного суду, що про існування договорів товариство завжди знало, а тому підстави для поновлення строку позовної давності, на його думку, відсутні.

Зазначає, що його заяви та клопотання щодо більш повного та об'єктивного розгляду справи, витребування доказів безпідставно судом відхилялись.

Також вважає, що нововиявлені обставини у справі відсутні, а відтак відсутні підстави для перегляду рішення Галицького районного суду м. Львова, оскільки керівнику ВАТ «Сортнасіннєовоч» обставини, на які покликається заявник як на нововиявлені, були відомі.

Вказує, що на його думку, серед інших порушень, судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки скасовано рішення було 30.12.2013 року, а відтак цього ж дня суд повинен був відразу ухвалити нове рішення, а таке було ухвалено лише 27.02.2015 року.

На підставі вказаного, просить скасувати оскаржуване рішення Галицького районного суду м. Львова та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т.4 а.с.32-43).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення на скаргу представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення скарги.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути, законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

У відповідності до зазначених в ст.3 ЦК України загальних засад цивільного законодавства, такими є, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність.

Як передбачено положеннями ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.161 ЦК України, виконавчий орган акціонерного товариства діє від імені товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

За змістом частини 3 ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ВАТ «Сортнасіннєовоч» було створене з метою виробництва елітного і сортового насіння овочевих, баштанних, квіткових культур, кормових коренеплодів, картоплі, посадкового матеріалу овочевих та інших сільськогосподарських культур, квітів; забезпечення потреб області в сортовому, елітному насінні та виконання договірних зобов'язань по міжобласних та міждержавних поставках цих культур та іншої сільськогосподарської продукції; проведення торгово-посередницьких і комерційних робіт та послуг; різноманітних послуг підприємствам, об'єднанням, організаціям, а також приватним особам у виробничій, науковій, невиробничій та торгівельній сфері; забезпечення соціально-економічних потреб членів трудового колективу підприємства; здійснення інших видів господарської діяльності, не заборонених законодавством України, що випливає із положень п.2.1 Статуту ВАТ «Сортнасіннєовоч» в редакції, чинної на момент виникнення спірних правовідносин (т.1а.с. 28-29, 216-221, 286-301).

Пунктами 8.1., 8.2. Статуту товариства визначено, що генеральний директор є органом управління товариства, який виконує оперативне керівництво та організацію поточної діяльності товариства.

Згідно з п.8.28 Статуту, в редакції, чинній на момент укладення оспорюваних договорів із змінами, затвердженими рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ«Сортонасіннєовоч» від 29.02.2000 року, генеральний директор вправі був без довіреності здійснювати дії від імені товариства та розпоряджатись майном в межах, що не перевищують 50 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

8 серпня 2010 року рішенням загальних зборів вказане акціонерне товариство було перейменовано на Приватне акціонерне товариство (далі ПрАТ) «Сортонасіннєовоч-Львів» Державну реєстрацію змін до установчих документів цього товариства проведено 26.03.2013 рокута 02.07.2014р. (т.3 а.с.225-231, а.с.250-251).

Безспірно встановлено і те, що 03.12.2004 року між ВАТ «Сортонасіннєовоч», в особі генерального директора товариства -ОСОБА_5, та ОСОБА_6.(його невістка), було укладено договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 21,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дольницькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за №10740 (т.1а.с.6). Продаж цього приміщення вчинено за ціною 18 740 грн., при його дійсній інвентаризаційній вартості - 6623 грн.

Цього ж дня між тими ж самими сторонами було укладено ще один договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 59,7 кв.м., яке знаходиться за адресою:АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дольницькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за №10744 (т.1а.с.8). Продаж цього приміщення вчинено за ціною 51 352 грн., при його дійсній інвентаризаційній вартості - 15194 грн.

Представництво ОСОБА_5, який при укладенні оспорюваного договору діяв від імені продавця, виникло на підставі Статуту та рішення загальних зборів про обрання його керівником товариства. При укладенні оспорюваного договору він діяв як посадова особа, що здійснює представництво інтересів юридичної особи.

ОСОБА_5 був керівником ВАТ «Сортнасіннєовоч» з 1996 року (головою правління генеральним директором та президентом товариства).

За рішенням наглядової ради ВАТ «Сортнасіннєовоч», оформленим протоколом позачергового засідання наглядової ради №8 від 19 липня 2010 року, у зв'язку з вчиненням дій, що суперечать інтересам ВАТ «Сортнасіннєовоч», ОСОБА_5 було відсторонено від виконання обов'язків президента товариства.

Звернувшись до суду і вказаним позовом, ВАТ «Сортнасіннєовоч» виходило із того, що ці правочини укладені з порушенням закону та спрямовані на незаконне відчуження майна товариства, а тому просило визнати ці договори недійсними, посилаючись на норми статей 203, ч.1, 215 ч.1, 232 ЦК України, як на правові підстави визнання оспорюваних договорів недійсними

У відповідності до висновку експерта ОСОБА_9 №01/01-13 про визначення дійсної ринкової вартості спірних приміщень магазинів по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 станом на 03.12.2004 року (на момент відчуження приміщень за оскаржуваними договорами), дійсна ринкова вартість приміщення магазину площею 21,3 кв.м. по АДРЕСА_1 станом на 03.12.2004 року могла бути 76 220,00 грн. (без врахування ПДВ), а дійсна ринкова вартість приміщення магазину площею 59,7 кв.м. на по АДРЕСА_2 - 36 5620,00 грн. (без врахування ПДВ) (т.2. а.с.3-19)

Посилання апелянта на неналежність даного висновку, як доказу в підтвердження визначення дійсної ринкової вартості спірних приміщень на момент їх відчуження, є безпідставними, оскільки в силу положень ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема, письмові докази, а клопотання про призначення судової експертизи стороною відповідача в суді заявлено не було.

Судом вірно встановлено, що, сторона відповідача не надала належних доказів на спростування викладених позивачем обставин, зокрема, які б підтверджували відповідність ціни продажу, обумовленої сторонами в оспорюваних договорах, дійсній ринковій вартості відчужуваних приміщень магазинів, та необхідності продажу вказаних приміщень магазинів в інтересах товариства.

У відповідності до ч.5 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним .

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Як визначено положеннями ч.1 ст.203 ЦК України, в редакції, чинній на момент укладення оспорюваних договорів, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Виходячи із системного аналізу зазначених вище правових норм Цивільного кодексу України та положень Статуту ВАТ «Сортнасіннєовоч» з врахуванням встановлених судом обставин, за відсутності доказів щодо необхідності відчуження товариством спірних приміщень магазинів третім особам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюванні договори купівлі-продажу були укладені в супереч інтересам товариства та меті його діяльності, оскільки відчуження приміщень магазинів, у яких здійснюється статутна діяльність цього товариства, тягне за собою припинення права власності на основні фонди товариства, що в свою чергу, унеможливлює здійснення основного виду його діяльності.

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції і про те, що генеральний директор товариства ОСОБА_5, укладаючи оспорюванні договори з членом своєї родини за заниженою ринковою вартістю відчужуваних приміщень, при відсутності обставин, які б зумовлювали необхідність такого відчуження, двох магазинів водночас, за відсутності співрозмірної грошової компенсації, тобто без зворотної економічної вигоди для товариства, - використав надані йому товариством повноваження з метою надання покупцю ОСОБА_6 за рахунок майна ВАТ «Сортнасіннєовоч» таких переваг, які вона не змогла б отримати у випадку добросовісного виконання ОСОБА_5 своїх обов'язків, як генерального директора товариства, які виразились у вчиненні дій з метою отримання прибутку для розвитку діяльності товариства та утримання від вчинення дій всупереч інтересам товариства, вчинення дій для захисту інтересів товариства у відносинах з іншими особами тощо,- відчуживши у такий спосіб майно товариства на користь своєї родини, всупереч інтересам товариства.

Факт вчинення ОСОБА_5 на посаді керівника ВАТ "Сортнасіннєовоч" дій, які суперечать інтересам товариства, в тому числі, відчуження належного товариству нерухомого майна по заниженій ринковій вартості, використання майна у власних цілях та доведення товариства внаслідок таких дій до банкрутства, що послугувало підставою для усунення його від виконання обов'язків президента товариства, встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2011 року (а.с.210-213 т.1).

Належно встановивши фактичні обставини, характер спірних правовідносин та оцінивши сукупність наявних у справі доказів, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про недійсність оспорюваних договорів.

Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про необхідність повернення у власність товариства спірних приміщень магазинів шляхом їх витребовування із володіння ОСОБА_10.

Скасовуючи рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.05.2012 року за заявою ВАТ «Сортнасіннєовоч» про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що такою є протокол №1 загальних зборів акціонерів від 17 листопада 2007 року, про існування якого позивачу на час постановлення цього рішення не було відомо, внаслідок його вилучення правоохоронними органами разом із іншими документами ВАТ «Сортнасіннєовоч» в 2010 році в ході розслідування кримінальної справи №183-0457 та повернення ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» лише 08.10.2013 року (т.3 а.с.6,7).

Визнання вказаної обставини нововиявленою відповідає положенням ст.ст.361,362 ЦПК України та роз'ясненням п.3,4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами».

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_5, звітуючи перед загальними зборами як генеральний директор ВАТ «Сортнасіннєовоч», фактично визнав перед товариством свій обов'язок щодо повернення у власність товариства приміщення магазинів, які є предметом спору, та просив надати йому час для вирішення цього питання.

З огляду на положення ст.256, 261, 264 ЦК України, вказану обставину суд вірно визнав такою, що свідчить про переривання 17 листопада 2007 року перебігу позовної давності звернення ВАТ «Сортнасіннєовоч» до суду із даним позовом , а отже - що такий строк позивачем фактично не пропущено.

На час постановлення судом рішення, дійсність цього протоколу не спростована.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно і правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального і процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду.

Допущене судом порушення процедури розгляду судом питання щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами, на яке позивається апелянт, не ставить під сумнів правильність по суті і справедливість цього рішення, а тому, виходячи з положень ч.2 ст.308 ЦПК України таке не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бакус В.Я.

Береза В.І.