Номер провадження: 22-ц/785/4984/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2015року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, треті особи: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_3 про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту, -

встановила:

13 червня 2014р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, треті особи: Генеральна прокуратура України, ОСОБА_3 про виключення майна з опису та звільнення з-під арешту.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 послалась на те, що 26 вересня 2012р. між нею та ОСОБА_3 було укладено договір завдатку, відповідно до умов якого позивачка передала у якості завдатку 2000 доларів США, а останній їх отримав. В подальшому вона 19 жовтня 2012р. уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером № 1671 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 5262711 від 19 жовтня 2012р., згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 11994547 від 19 жовтня 2012р.

Позивач вказала, що вона повністю розрахувалась з продавцем - ОСОБА_3 за вищевказану квартиру, родина колишнього власника квартири виїхала на інше місце проживання, а вона, як власник квартири, з 04 листопада 2012р. постійно проживає в квартирі.

22 жовтня 2012р. вона звернулася до КП «ОМБТІ та РОН» із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Але 08 листопада 2012р. вона отримала рішення про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру, яку вона придбала 19 жовтня 2012р., у зв'язку з накладенням арешту на вказану квартиру постановою слідчого Генеральної прокуратуру України від 22жовтня 2012р.

21 жовтня 2013р. за нею було зареєстровано право власності на спірну квартиру, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11470437.

Позивач вважає, що постановою Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2012р. про накладення арешту на належну їй квартиру, у зв'язку з притягненням продавця квартири ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, порушується її право власності на даний об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_2 просила суд скасувати арешт, накладений на належну їй квартиру. При цьому позивач зазначила, що на момент винесення постанови про арешт від 22 жовтня 2012р., вказана квартира вже не належала ОСОБА_3, а тому арешт був накладений без належних на те підстав (а.с.1-4,54-58).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Знято арешт і виключено з опису квартиру № 68, яка розташована по вул. Ак. Філатова, 57 в м. Одесі, накладеного постановою слідчого Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2012р.

Суд встановив, що рішення суду про виключення майна з опису та зняття з-під арешту квартири є підставою для вилучення Державною реєстраційною службою речових прав Одеського міського управління юстиції Одеської області з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру № 68, яка розташована по вул. Ак. Філатова, 57 в м. Одесі, що належить ОСОБА_2 (а.с.91-94).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2015р. Генеральній прокуратурі України поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2015року (а.с.112-113).

В апеляційній скарзі Генеральної прокуратури України ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 повністю, з посиланням на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, не враховані всі обставини по справі, які мають значення для справи, а саме те, що на даний час в Березанському районному суді Миколаївської області триває розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_3 і відповідно до вимог ст.368 КПК України суд при ухвалені вироку вирішує питання щодо майна, описаного для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Апелянтом звернуто увагу на те, що до вказаного висновку дійшов і апеляційний суд Одеської області у справі за № 22-ц/785/2913/14 за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про звільнення майна з-під арешту, постановивши 26лютого 2014р. рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 Крім того, судом не враховано, що лист старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України від 21 січня 2015р. про розгляд цивільної справи без участі представника Генеральної прокуратури України підписаний не уповноваженою особою, без доручення довіреності на представництво в суді (а.с.101-102).

Справу розглянуто у відсутності представників Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області і Генеральної прокуратури України, які були належним чином сповіщені про слухання справи в апеляційній інстанції (а.с.117,118).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, її представника, третю особу ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься і в ст.16 ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

Так, 26 вересня 2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір завдатку, відповідно до умов якого позивачка передала у якості завдатку 2000 доларів США, а останній їх отримав за продаж квартири АДРЕСА_2 (а.с.5).

19 жовтня 2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів зазначений договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером № 1671 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 5262711 від 19 жовтня 2012р., згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 11994547 від 19 жовтня 2012р. (а.с.7).

22 жовтня 2012р. позивач ОСОБА_2 звернулася до КП «ОМБТІ та РОН» із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, однак рішенням від 08 листопада 2012р. їй було відмовлено в державній реєстрації прав, у звязку з п. 35.7 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав», оскільки на квартиру АДРЕСА_3 було накладено арешт відповідно до постанови Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2012р. (а.с.8).

21 жовтня 2013р. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11470437 (а.с.9).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2014р. були задоволені вимоги ОСОБА_2 і звільнено з-під арешту квартиру АДРЕСА_5 (а.с.34-35).

Вказане рішення суду було скасовано з ухвалення нового рішення апеляційного суду Одеської області від 26 лютого 2014р., яким було задоволено апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України, та у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено, у звязку з тим, що Генеральна прокуратура України є неналежним відповідачем по справі (а.с.36).

13 червня 2014р. ОСОБА_2 знову звернулась із даним позовом до суду, який остаточно уточнивши, зазначила відповідачем по справі ДПІ у Малиновському районі м. Одеси (а.с.1-4,54-58).

З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2013р. ОСОБА_2 уклала з ТОВ «Інфокс» договір за № 47412 про надання послуг централізованого водозабезпечення та водовідведення (а.с.10-11). 01 листопада 2013р. позивачка уклала договір з КП «Теплопостачання м. Одеси» про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та з ПАТ «Одесаобленерго» про користування електричною енергією (а.с.12-13,14).

Згідно довідки про склад сім'ї від 31 жовтня 2013р., ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, не прописана (а.с.15).

Постановою заступника Генеральної прокуратури України від 12 жовтня 2012р. було порушено кримінальну справу щодо судді Суворовського районного суду м. Одеси Лупенка А.В. за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України за фактом одержання хабара у значному розмірі службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням хабара та щодо адвоката ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбачено ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України за фактом пособництва в одержані хабара у значному розмірі службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднане з вимаганням хабара (а.с.27-28).

У межах розслідування вказаної кримінальної справи слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_5, з метою забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна було винесено постанову від 22 жовтня 2012р. про накладення арешту на вклади, цінності, рухоме, нерухоме та інше майно підозрюваного ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де б воно не знаходилось (а.с.29).

Відповідно до ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 03червня 2013р. зазначену кримінальну справу призначено до розгляду (а.с.33).

У пунктах 2,4 постанови № 6 Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобовязані всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. У справах за позовами про виключення майна з опису відповідачами суд притягує, крім боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Згідно ч.1 та ч.4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст.331, ч.4 ст.334 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, і право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Тобто, позивачка ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_6 з моменту державної реєстрації, а саме з 21 жовтня 2013р. (а.с.9).

Таким чином, аналізуючи встановлені обставини та відповідні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав з позовом про звільнення майна з-під арешту та виключення його з акту опису й арешту майна, та виходячи зі встановленого, обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до вимог ст.324 КПК України суд при постановлені вироку вирішує питання щодо майна, описаного для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна є неспроможніми, оскільки на час накладення арешту на спірну квартиру, ОСОБА_3 вже продав квартиру ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до посилань на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі порушення, навіть за їх наявності, не могли призвести до неправильного вирішення спору з огляду на наступне.

На аркуші справи 81 міститься лист Генеральної прокуратури України від 21 січня 2015р. за № 17/1/5-36671-12, підписаний старшим слідчим в особливо важливих справах пятого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшим радником юстиції ОСОБА_5 З тексту зазначеного листа вбачається, що Генеральна прокуратура України просила суд розглядати зазначену цивільну справу без участі Генеральної прокуратури України.

Посилання апелянта, що зазначений лист підписаний не уповноваженою особою, без доручення довіреності на представництво в суді судова колегія вважає безпідставними, оскільки відповідно до постанови про порушення кримінальної справи від 12 жовтня 2012р. розслідування кримінальної справи доручено слідчому в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України саме ОСОБА_5О.(а.с.27-28). Тому судова колегія вважає, що лист підписаний уповноваженою особою.

Доводів та доказів, які б давали підстави для висновку про незаконність виключення спірного майна з акту опису апелянтом надано не було.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_6