АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/5698/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ЧалаА.П.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору уступки права вимоги недійсним,

встановила:

У жовтні 2014 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до відповідачів ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та з урахуванням уточнених позовних вимог просили:

- визнати недійсним договір факторингу, укладений 05.11.2010 року між відповідачами про відступлення ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором № МL-009/321/2008 від 30.05.2008 року, в частині вимог до ОСОБА_2, яка є майновим поручителем відповідно до договору іпотеки №РМL-009/321/2008/1 (майнова порука) від 30.05.2008 року;

- визнати незаконними дії ПАТ «ОТП Банк» стосовно передання та розголошення персональних даних ОСОБА_2 третій особі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та визнати незаконними дії ПАТ «ОТП Банк» стосовно розголошення банківської таємниці третім особам;

- заборонити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вчиняти подальші дії стосовно передання персональних даних ОСОБА_2 третім особам та розголошувати отриману ними інформацію від ПАТ «ОТП Банк» стосовно рахунків ОСОБА_2, платежів, сум заборгованості, банківських операцій по кредитному договору №МL-009/321/2008 від 30.05.2008 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що за відсутності генеральної чи індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мав права отримувати від боржника іноземну валюту в якості оплати за кредитним договором, а тому і не має права ініціювати звернення стягнення на іпотечне майно з підстав нездійснення боржником валютних операцій, оскільки таке ініціювання не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Однак судом першої інстанції зазначені обставини не було взято до уваги.

Крім того, будь-яка заміна сторони кредитного договору має відбуватись за письмовою згодою іншої сторони і шляхом підписання додаткової угоди, а тому дії відповідачів в частині передачі права вимоги суперечать положенням кредитного договору та ст. 513 , 516 ЦК України. Однак судом першої інстанції вказані твердження не з'ясовувались, оригіналу договору про переуступку прав вимог відповідачами не надано.

Вказувала, що заміна сторони в зобов'язанні за договорами іпотеки мала статись шляхом підписання додаткової угоди, яка нотаріально засвідчується. Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором уклав договір факторингу. Крім того, ПАТ «ОТП Банк» незаконно передав інформацію, що становить банківську таємницю, третій особі без згоди позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовували тим, що незаконними, на їх думку, діями відповідачів порушені їх права, оскільки їх як боржників, не було повідомлено про відступлення права вимоги, вони не надавали своєї згоди на розголошення своїх персональних даних, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має необхідного обсягу цивільної правоздатності юридичної особи щодо вчинення банківських операцій з іноземною валютою, про що не мав Генеральної ліцензії Національного Банку України. Крім того, вони не погоджуються із розміром заборгованості за кредитним договором, що в сукупності вважали порушенням вимог ст.203 ЦК України щодо чинності правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.05.2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №МL-009/321/2008, згідно з яким позивач отримав кредит в сумі 350 000 доларів США, зі сплатою 5,99% річних і строком кредитування до 30.05.2017 року.

В забезпечення вказаного кредитного зобов'язання 30.05.2008 року між ОСОБА_2 і ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №РМL-009/321/2008/1 (майнової поруки), згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку чотирьохкімнатну квартиру № 20, загальною площею 123,5 кв.м, по вул. Котельникова, 33 у м. Києві.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були укладені договори:

- договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого продавець ПАТ «ОТП Банк» продає ( переуступає) покупцю -ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори , перелік яких наводиться в додатку 1 до цього договору, зокрема, кредитний договір, укладений 30.05.2008 року з ОСОБА_3,

- договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, за яким банк передав фактору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних банку за договорами забезпечення, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, в тому числі передано право вимоги за договором іпотеки, укладеним 30.05.2008 року з ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не є сторонами оспорюваних ними договорів та що вони не надали суду доказів про те, які саме їх цивільні права або інтереси порушені укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором і за договором іпотеки, адже законодавець не пов'язує заміну кредитора у зобов'язанні зі згодою боржника.

Стосовно заявлених позивачами обставин, посилаючись на які вони просять визнати вказані договори недійсними: неповідомлення боржників про відступлення права вимоги; ненадання ними своєї згоди на розголошення персональних даних; відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» необхідного обсягу цивільної правоздатності юридичної особи щодо вчинення банківських операцій з іноземною валютою; незгода позивачів з розміром заборгованості за кредитним договором - суд першої інстанції зазначив, що усі ці підстави по своїй суті не можуть бути правовими підставами для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки не стосуються його істотних умов, не можуть бути визнані такими, що доводять порушення загальних вимог, які згідно з ст. 203 ЦК України є необхідними для чинності правочину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що будь-яких обставин при укладенні оспорюваних договорів, які відповідно до положень ст. 203, 215 ЦК України є підставами недійсності правочину, судом не встановлено.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права - ст. 203, 215, 512, 516, 627 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними обґрунтуванню позовних вимог, вони були предметом розгляду суду першої інстанції , отримали належну правову оцінку та правильно були відхилені судом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Проте позивачами не надано доказів на підтвердження наявності в діях чи рішеннях відповідачів при укладенні оспорюваних правочинів порушень прав позивачів.

Доводи апеляційної скарги позивача про неповне з'ясування обставин у справі, оскільки суд не врахував відсутність письмової згоди позичальника на відступлення права вимоги, а також неукладення з іпотекодавцем додаткової угоди до договору іпотеки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як правильно визначив суд першої інстанції, законодавець у ст. 516 ЦК України не пов'язує заміну кредитора у зобов'язанні зі згодою боржника, а повідомлення божника про заміну кредитора у зобов'язанні має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у зв'язку з неповідомленням боржника про заміну кредитора.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до п.3.5 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, продавець зобов'язаний передати права за окремими договорами застави та/або договорами іпотеки, укладеними між продавцем та боржниками для забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами. Передача таких договорів має бути оформлена відповідним договором про передачу прав на заставлене майно.

Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а тому посилання апелянта щодо недотримання сторонами вимог закону, визначених ст. 513 ЦК України про форму правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні, є безпідставними.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо неналежної оцінки судом її посилань на відсутність згоди щодо розголошення банком її персональних даних ТОВ «ОТП Факторинг Україна», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно зазначив, що дана обставина не має правового значення для вирішення спору. Враховуючи, що статтею 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на відступлення прав за іпотечним договором без необхідності отримання згоди іпотекодавця, тим самим закон передбачає і право на передачу новому іпотекодержателю необхідної інформації, яка стосується укладеного правочину.

При цьому, як вбачається зі змісту укладеного ОСОБА_2 договору іпотеки від 30.05.2008 року, сторони погодили у пункті 9.7 договору іпотеки про те, що відступлення прав за цим договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, з одночасним відступленням права вимоги за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» генеральної та індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій - колегія суддів не приймає до уваги як підставу для скасування рішення суду, оскільки з матеріалів справи встановлено, що 05.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було також укладено договір комісії, за яким комітент уповноважує комісіонера ( ПАТ «ОТП Банк») діяти від свого імені, але в інтересах комітента, щодо вчинення правочинів, пов'язаних з обслуговуванням кредитного портфелю, а саме: приймати платежі за кредитними договорами від боржників, поручителів у національній та іноземній валюті. У випадку отримання платежів від боржників, поручителів за кредитними договорами у іноземній валюті - конвертувати кошти в іноземній валюті в українські гривні та перераховувати їх на користь комітента.

З врахуванням укладеного договору комісії по обслуговуванню кредитного портфелю, вбачається, що з боку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» будь-яких порушень Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо відсутності права на здійснення валютних операцій і отримання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами в іноземній валюті допущено не було.

Доводи апелянта про неповідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки також є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Наслідки неналежного повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні передбачені статтями 516-518 ЦК України і стосуються виконання зобов'язання, проте не визначені законом як підстава для визнання договору про уступку права вимоги недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості заявленого позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, доводи, викладені в апеляційні скарзі, висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення - відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: