АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/277/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1791/15Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Дорош А.І., Хіль Л.М.,

За участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів у порядку регресу,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом, у якому зазначало, що 10 лютого 2012 року в м. Полтаві по вул. Кагамлика, 18 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, якого постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 19 березня 2012 року визнано винним у ДТП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля НОМЕР_2, була застрахована ОСОБА_3 у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі укладеного зі страховою компанією договору (полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оскільки відповідачі не повідомили страховика про настання страхового випадку, просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 у порядку регресу 11 108,76 грн. виплаченого потерпілому у ДТП ОСОБА_4 страхового відшкодування та 243,60 грн. судового збору, сплаченого при подачі цього позову.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ТзДВ «Інтер-Ріск Україна» в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом не враховано, що відповідачі взагалі не повідомляли страхову компанію про настання страхового випадку. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права щодо застосування положень законодавства про суброгацію, в той час, як до цих правовідносин застосовуються положення регресні вимоги страховика.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що 9 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено страховий договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) №5168989, відповідно до умов якого страхова компанія взяла на себе зобов'язання у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля марки Alfa Romeo 155, державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3, здійснити виплату страхового відшкодування на користь третіх осіб, яким у разі такої дорожньо-транспортної пригоди, заподіяно шкоду.

10 лютого 2012 року у м. Полтаві по вул. Кагамлика, 18 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля марки Alfa Romeo 155, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 19 березня 2012 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. на користь держави.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 з поважних причини у встановлені законом строки не повідомив страхувальника про настання страхового випадку, що позбавляє страхову компанію права предявлення до останнього регресної вимоги. При цьому, відмовляючи у частині позовних вимог щодо стягнення у порядку регресу страхового відшкодування з ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано до суду доказів того, що остання знала про страховий випадок і не повідомляла про нього страховика у встановлені строки.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого суду погодитись не може, оскільки вони зроблені в порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 38.1.1 ст. 38 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно із пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 цього ж Закону (у редакції, чинній до 7.08.2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 року були внесені зміни у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, та фактично викладено обовязок вжити заходів для невідкладного повідомлення страховика (пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33) в новій редакції у підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 даного Закону.

Так, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції Закону з 7.08.2011 року, чинній на момент вчинення ДТП) передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закон №1961-IV, у якому міститься відсилання на номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового письмового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були, що не позбавляє страхову компанію права після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП.

Статтею 989 ЦК України також передбачено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

У свою чергу, застосування місцевим судом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 1.01.2011 року, що на момент ДТП втратила чинність, не може вважатися вірним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 після настання страхового випадку, який мав місце 10 лютого 2012 року, не звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з повідомленням про його настання у встановлений законом строки з поважних причин, так як у період з 11 лютого 2012 року по 25 лютого 2012 року перебував на лікарняному, поклавши в основу такого висновку довідки фельдшерсько-акушерського пункту с. Кованчик від 11.02.2012 року й від 24.02.2012 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 звертався за медичною допомогою, проте від госпіталізації відмовився, та довідку від 4 березня 2014 року, видану ТОВ «ТРАНС-СТО» про знаходження автослюсаря ОСОБА_2 у період з 11 лютого 2012 року по 25 лютого 2012 року на лікарняному.

Проте, такий висновок суду не може вважатись обґрунтованим, оскільки у справі відсутній як лікарняний лист, так і докази перебування ОСОБА_2 на лікуванні (у стаціонарному відділенні лікарні чи на денному стаціонарі) чи наявності інших обставин, які давали б суду підстави для висновку, що незвернення останнього до страхової компанії у строки, встановлені пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", мало місце з поважних причин.

Між тим, надані відповідачем медичні довідки від 11.02.2012 року та від 24.02.2012 року лише підтверджують звернення ОСОБА_2 на наступний день після ДТП до фельдшерсько-акушерського пункту с. Кованчик, не встановлюють тривалість непрацездатності останнього та не підтверджують наявність у ОСОБА_2 обєктивних перешкод для повідомлення страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду.

Крім того, відповідачами не заперечується, що ні страхувальник ОСОБА_3, ані ОСОБА_2 (водій транспортного засобу, з вини якого трапилось ДТП), взагалі не зверталися до страхової компанії з приводу ДТП, письмових заяв про настання страхового випадку не подавали, як і у будь-який інший спосіб не повідомляли ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого автомобіля марки Alfa Romeo 155, державний номерний знак НОМЕР_3.

За таких обставин, висновок місцевого суду, що у даному випадку страхова компанія позбавлена права зворотної вимоги до ОСОБА_6 у розмірі виплаченого страхового відшкодування, оскільки останній не повідомив страхову компанію про настання ДТП з поважних причини, є невірним.

Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, суд першої інстанції безпідставно поклав на страхову компанію обовязок доказування того, що ОСОБА_3 могла знати про страховий випадок і не повідомила про нього страховика у встановлені строки, оскільки зазначені обставини мають спростовуватись відповідачкою ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_4, якому належить автомобіль марки ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_4, звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку по договору страхування (полісу).

24 травня 2012 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 11 108,76 грн. (а.с. 31).

Таким чином, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в передбаченому законом порядку виплатив страхове відшкодування, у свою чергу, ОСОБА_2, як водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, та ОСОБА_3, як страхувальник автомобіля, не повідомили страховика в трьохденний термін про настання страхового випадку, що є підставою для стягнення з відповідачів страхового відшкодування в порядку регресу, згідно абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За таких обставин, рішенням місцевого суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню, з ухвалення нового по суті заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 315, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року скасувати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу виплачене страховиком страхове відшкодування у розмірі 11 108,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «СК «ПЗУ Україна» по 121,80 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: А.І. Дорош

ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

суддя В.А. Чічіль