Справа № 372/5646/13-ц
№2-623/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю прокурора Козленко А.С.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Зурабієвича, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в інтересах держави в особі ОСОБА_2 обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому посилався на порушення законодавства при виділенні земельних ділянок із державної власності, знаходження спірних земельних ділянок в межах водоохоронної прибережної смуги Канівського водосховища. Обгрунтовуючи позов він зазначав, що під час перевірки дотримання вимог земельного та водного законодавства при передачі у власність земельних ділянок було встановлено, що розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації № 1430 від 05.09.2008 року надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, розпорядженням №233 від 17.02.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 15-ти громадянам, 09.06.2009 року державні акти на право власності на вказані земельні ділянки пройшли державну реєстрацію, далі на підставі договорів купівлі-продажу від 17.06.2009 року за №№ 2557, 2582, 2587, 2592, 2598, 2603, 2653, 2658, 2663, 2673, 2678, 2683, 2688, 2693, 2698 було відчужено земельні ділянки на користь ОСОБА_18, яким у подальшому на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.2009 року № 998 змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 15 га з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради. На підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.09 року № 998, ОСОБА_18 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №691955, площею 15 га, кадастровий номер :05:007:0113. В зв»язку з порушенням законодавства при оформленні правоустановчих документах на земельні ділянки та зміні їх цільового призначення прокурор просить визнати незаконними та скасувати розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 05.09.2008 року № 1430, розпорядження від 17.02.2009 року № 233, розпорядження від 06.07.2009 року № 820 та розпорядження від 10.08.2009 року № 998, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів та скасувати їх державну реєстрацію, витребувати земельну ділянку 15 га з незаконного володіння ОСОБА_18 на користь ОСОБА_2 обласної державної адміністрації та визнати за державою в особі ОСОБА_2 обласної державної адміністрації право власності на земельну ділянку площею 15 га, кадастровий номер :05:007:0113.

В судовому засіданні прокурор Козленко А.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на порушення законодавства при оформленні правоустановчих документах на земельні ділянки та зміні їх цільового призначення, та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань та заперечень на адресу суду не подавав.

Представник Обухівської райдержадміністрації ОСОБА_19 в судове засідання не з»явилась на адресу суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечила щодо їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що чинними судовими рішеннями було встановлено відсутність порушень законодавства при виділенні спірних земельних ділянок, вимоги позову не грунтуються на доказах, крім того він зазначив, що обставини, на які посилається заступник прокурора обґрунтовуючи належність земельних ділянок до земель водного фонду, вже були предметом судового розгляду, в якому приймали участь сторони по справі.

Інші відповідачі в судове засідання не зявились, про час, місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про поважність неявки суд не повідомили, заяв, клопотань чи заперечень не подавали.

Вислухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації № 1430 від 05.09.2008 року надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20-ти громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 233 від 17.02.2009 року затверджено розроблений ТОВ Дельта 2003 проект землеустрою щодо відведення у власність 15-ти громадянам, а саме: ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_16І земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області площею по 1 га кожна, загальною площею 15 га.

09.06.2009 року відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_16І отримали державні акти на право власності на земельні ділянки по 1 га кожний, які розташовані в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

17.06.2009 року відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_16 продали вищевказані земельні ділянки ОСОБА_18, що підтверджується договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 17.06.09 року за №№ 2557, 2582, 2587, 2592, 2598, 2603, 2653, 2658, 2663, 2673, 2678, 2683, 2688, 2693, 2698, згідно яких власником вищевказаних земельних ділянок став ОСОБА_18, який в подальшому отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 15 га, серії ЯЗ №691955, кадастровий номер :05:007:0113.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 06.07.2009 року № 820 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_18 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради.

Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.2009 року № 998 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_18 з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва в адміністративних межах Української міської ради.

Відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № 2/1018/417/12 за позовом прокурора Обухівського району в інтересах держави в особі Обухівської РДА до ОСОБА_21, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_18, в задоволені позовних вимог прокурора про визнання недійсними державних актів на право власності на землю відповідачів відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 року, рішення апеляційного суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № 2/1018/417/12 було залишено без змін.

Відповідно до висновку спеціаліста, від 05.05.2014 року, зазначено, що земельна ділянка площею 15 га, державний акт серія серії ЯЗ №691955, кадастровий номер :05:007:0113, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_18, розташована на землях сільськогосподарського використання, що належали сільськогосподарським артілям «імені Леніна» с. Долина, «День врожаю» с. Жуковці, «імені Леніна» с.Старі Безрадичі Обухівського району Київської області.

18.07.2013 року рішенням сорок другої сесії шостого скликання Української міської ради було затверджено містобудівну документацію «Внесення змін до Генерального плану с. Плюти Української міської ради».

Згідно містобудівної документації відповідно до рішення Української міської ради від 18.07.2013 року, наявної в матеріалах справи, вбачається, що спірна земельна ділянка ОСОБА_18 значиться, як територія забудови садівничих товариств із житловими і магістральними вулицями, чим підтверджуться дійсність розпорядження про зміну цільового використання земельної ділянки, і що рада не вбачає спірну земельну ділянку землею водного фонду та, як єдиний уповноважений орган, підтверджує категорію спірної земельної ділянки як садівництво.

Рішенням Обухівської районної ради народних депутатів пятнадцятої сесії двадцять першого скликання від 28.05.1993 року «Про робочий проект водоохоронної зони Канівського водосховища на території району» було затверджено проект водоохоронної зони Канівського водосховища на території Обухівського району, розроблений Дніпровським басейновим водогосподарським обєднанням; встановлено особливий режим господарської діяльності в водоохоронній зоні Канівського водосховища згідно діючої нормативної документації у межах, які визначені проектом. Таким чином, враховуючи наявність затвердженого проекту водоохоронної зони Канівського водосховища на території Обухівського району, відведена відповідачам ділянка у січні 2009 року, мала бути відведеною з урахуванням затвердженої водоохоронної зони, яка включає в себе прибережну захисну смугу, тому в даному випадку вимоги закону щодо нормативних розмірів прибережної захисної смуги не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В досліджених в судовому засіданні матеріалах справи вбачаються достатні дані здійснення всієї передбаченої законом процедури видачі відповідачам оспорюваних державних актів та набуття відповідачами права на землю, зокрема на підставі рішення органу державної влади було виготовлено технічну документацію, видано правовстановлюючі документи на землю, відчудження нерухомого майна здійснювалось на підставі нотаріально посвідчених договорів із послідуючою видачею державних актів, уповноваженими державними органами двічі здійснено державну реєстрацію переходу права власності відповідачів на спірні земельні ділянки, що ніким не оспорювалось.

Суд не приймає до уваги факт скасування двох оспорюваних розпоряджень Обухівською РДА самим цим органом, оскільки відповідно до висновків Конституційного Суду України та чинного законодавства цей орган не уповноважений самостійно скасовувати подібні розпорядження, які є актами одноразового використання, були виконані як підстава для видачі державних актів.

Крім того, заявляючи позовні вимоги щодо недійсності розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 06.07.09 року № 820, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.09 року № 998, яким змінено цільове використання земельної ділянки загальною площею 15 га, яка належить ОСОБА_18, з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва», прокурор зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.20 Земельного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» від 11.04.2002 року № 502, зміна цільового призначення земельних ділянок повинна відбуватися на підставі проекту відведення земельних ділянок, а не на підставі технічної документації. Однак, твердження, що покупцем спірних земель ОСОБА_18 було незаконно змінено цільове призначення земельних ділянок на підставі технічної документації, а не проекту відведення земельних ділянок, не підтверджується належними доказами по справі.

Відповідач ОСОБА_18 набув право власності на спірні земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод, та не був учасником правовідносин з приводу вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, придбав нерухоме майно шляхом укладення нотаріально посвідчених угод, тому не повинен нести цивільно-правову відповідальність за наявності обставин, зазначених прокурором в якості обгрунтування позову, підстави для позбавлення цього відповідача права власності на нерухоме майно не підпадають під дію ст.ст. 387, 388 ЦК України, оскільки не відносяться до виключного кола обставин, які можуть слугувати підставою для витребування майна від добросовісного набувача, що вказує на необгрунтованість позовних вимог про витребування земельної ділянки на користь держави та визнання права власності на цю ж ділянку державою в особі ОСОБА_2 ОДА. Також суд приймає до уваги, що договори купівлі-продажу земельних ділянок були зареєстровані без будь-яких зауважень.

Згідно ч.ч.1,2 ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно ч.2 ст.60 ЗК України та ч.2 ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

В матеріалах справи відсутні докази, а саме рішення уповноваженого органу про віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, також позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на віднесення спірних земельних ділянок повністю або частково до земель водного фонду, а із поданих прокурором доказів не вбачається достовірних відомостей про те, що саме спірні земельні ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, оскільки вони належно не відображені на відповідних схемах, планах, не повідомлено даних про відстань від берегової лінії, не визначено площі відсутні інші достатні дані про співвіднесення спірних земельних ділянок із землями водного фонду.

Відповідно до ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Відповідно до ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Суд не може покласти в основу висновок земельно-технічної експертизи від 17.11.2011 року, оскільки цей доказ не може слугувати належним для вирішення справи, експертиза проводилась в межах іншої кримінальної, а не цієї цивільної справи, експертиза призначалась постановою слідчого прокуратури, а не ухвалою суду, особа, що проводила експертизу, не є судовим експертом. При цьому обвинувальний вирок суду, в якому б було прийнято до уваги і встановлено визначені експертизою обставини, суду не подано, сторонами відповідна обставина не визнана.

Заперечення відповідача підтверджуються висновком спеціаліста, складеним інженером-геодезистом ОСОБА_24, згідно якого земельна ділянка площею 15 га, державний акт серія серії ЯЗ №691955, кадастровий номер :05:007:0113, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_18, розташована на землях сільськогосподарського використання, що належали сільськогосподарським артілям імені Леніна с. Долина, День врожаю с. Жуковці, імені Леніна с.Старі Безрадичі Обухівського району Київської області. Докази щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, а саме відповідне рішення уповноваженого органу, в матеріалах справи відсутнє.

Аналізуючи подані суду докази суд вважає, що доводи позову про те, що розпорядження та державні акти на право власності на землю на ім'я відповідачів не відповідають вимогам земельного законодавства, не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Крім того, доводи позову про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду і тому не підлягають передачі у приватну власність вже були предметом судового розгляду, в якому приймали участь сторони по справі.

Так, відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № 2/1018/417/12 за позовом прокурора Обухівського району в інтересах держави в особі Обухівської РДА до ОСОБА_21, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_18, в задоволені позовних вимог прокурора про визнання недійсними державних актів на право власності на землю відповідачів відмовлено повністю. Зазначеним судовим рішенням було встановлено факт, що земельні ділянки відповідачів у справі, стосовно яких заявлено цей позов, не відносяться до земель водного фонду і були набуті у власність відповідно до вимог діючого законодавства. Доводи позивача про неналежне погодження проекту відведення спірної земельної ділянки в частині не безумовних погоджувальних висновків природоохоронного органу та органу водних ресурсів також не були підтверджені законом та матеріалами справи.

Під час розгляду справи № 2/1018/417/12 судом було надано належної оцінки доказам, на які посилається прокурор, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2012 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 27.06.2012 року у справі № 2/1018/417/12 було залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає встановленими обставини стосовно того, що спірні земельні ділянки не відносяться до категорії земель водного фонду, а тому позовні вимоги стосовно визнання незаконними розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 1430 від 05.09.2008 року та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 233 від 17.02.2009 року, якими надано дозвіл на розробку та затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність 15-ти громадянам земельних ділянок є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також не підлягає задоволенню і позовна вимога про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 06.07.09 року № 820, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 10.08.09 року № 998, яким змінено цільове використання земельної ділянки загальною площею 15 га, яка належить ОСОБА_18, з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва, оскільки позивачем не надано доказів що ОСОБА_18 було незаконно змінено цільове призначення земельних ділянок на підставі технічної документації, а не проекту відведення земельних ділянок.

Стаття 19 Земельного кодексу України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою статті 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Землями сільськогосподарського призначення, згідно з частиною першою статті 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

У свою чергу відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, було змінено цільове використання спірних земельних ділянок у межах тієї ж самої категорії земель, тобто земель сільськогосподарського призначення.

Статтею 25 Закону України Про землеустрій визначено види документації із землеустрою, до яких відноситься і технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а ст. 31 цього Закону регулює порядок внесення змін до документації із землеустрою, де зазначено, що зміни до документації із землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, що діяла на момент прийняття спірних розпорядженнь, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується.

Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Сукупність зібраних по справі доказів вказує на недоведеність посилань позову про неправомірність набуття відповідачами права на землю та відсутність достатніх підстав для позбавлення їх права власності.

Оцінюючи доводи сторін по їх суті суд вважає, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а тому відповідачі розпорядилися належними їм земельними ділянками шляхом їх відчуження згідно з нормами цивільного законодавства, внаслідок чого дійсним власником спірних земельних ділянок на цей час є ОСОБА_18

Також не підлягає задоволенню і вимога про визнання права власності на спірну земельну ділянку за державою в особі ОСОБА_2 облдержадміністрації, оскільки вона є похідної, а так як суд відмовив в задоволенні первісних вимог то задоволенню не підлягають і похідні вимоги.

Беречи до уваги вищезазначене, суд не вбачає достатніх правових підстав для позбавлення відповідачів права власності за наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а тому суд вважає недоведеними посилання позову на віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, порушення прав позивача або держави у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-59, 60, 61, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 20, 58, 59, 60, 78, 81, 82, 84, 116, 118, 125, 126, 140, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 16, 204, 215, 216, 321, 373, 386, 387, 388, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 5, 87, 88 ВК України, ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 обласної державної адміністрації до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Зурабієвича, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, витребування майна, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :