У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2015 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.06.2009 року в сумі 25625,15 грн.

Подана позивачем позовна заява ухвалою суду від 30.04.2015 року була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст.119 ЦПК України, а саме судом було зазначено, що в позовній заяві позивач викладаючи обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не зазначив докази, що підтверджують кожну, зазначену ним, обставину, що передбачено п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України.

25 травня 2015 року до суду від позивача надійшла заява, підписана представником позивача ОСОБА_2 з якої вбачається, що позивач просить вирішити питання про відкриття провадження у вказаній справі, вважаючи, що подана позовна заява в повній мірі відповідає вимогам ЦПК і позивач звертаючись до суду не повинен надавати суду докази на підтвердження обставин, що зазначені в позовній заяві, так як на думку позивача докази, які у нього є, відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України, він повинен подати суду або під час попереднього судового засідання, або до початку розгляду справи по суті, якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться.

Розглянувши вказану заяву суд приходить до висновку про те, що ухвала суду від 30.04.2015 року про залишення без руху позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 залишилася не виконаною і зазначені в даній ухвалі суду недоліки позивачем не усунуті, виходячи з наступного.

В ухвалі суду від 30.04.2015 року, якою позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без руху, судом було зазначено про те, що позивачем не були дотримані вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України, які передбачають, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Тобто, в ухвалі суду зверталась увага позивача на те, що останній в своїй позовній заяві повинен був послатися на докази, які, на його думку, підтверджують обставини, що викладені ним в позові, а саме: вказати розмір кредитного ліміту, що був встановлений на платіжну картку, що була видана позивачу та послатися на доказ, який підтверджує розмір встановленого кредитного ліміту; вказати строк дії платіжної картки, що була видана відповідачу і зазначити в позовній заяві чим це підтверджується. Зазначаючи на про те, що кредитний ліміт змінювався, позивачу слід було в позові зазначити дату зміни кредитного ліміту, його розмір та зазначити чим саме це підтверджується.

Суд звертає увагу на те, що статтею 119 ЦПК, а саме частиною 2, передбачено, що позовна заява ПОВИННА містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також: ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України є обов»язковими в частині того, що в позовній заяві позивач обов»язково повинен зазначити докази, що підтверджують обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві.

При цьому суд звертає увагу, що при поданні позову до суду позивач повинен в позовній заяві саме зазначати докази (тобто послатися на доказ, який ці обставини підтверджує), а не додавати (подавати) докази до позовної заяви.

Не зазначення доказів та неподання таких доказів - це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками. Так, не зазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2015 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві.

Враховуючи наведене, а також зміст ухвали суду від 30.04.2015 року, в якій суд не вимагав від позивача надання доказів на підтвердження заявлених вимог, а пропонував лише зазначити їх в позовній заяві, суд вважає, що вищевказана ухвала суду про залишення без руху від 30.04.2015 року позивачем не виконана і тому, відповідно до ч.2 ст. 121 ЦПК України, її слід вважати неподаною і повернути позивачеві.

Відповідно до ст..7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається повністю за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи викладене сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 256,25 грн.(платіжне доручення ПАТ КБ «Приватбанк» № PROM4BNA04 від 14.04.2015 року) слід повернути останньому.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернути ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір, згідно з платіжного доручення ПАТ КБ «Приватбанк» № PROM4BNA04 від 14.04.2015 року у сумі 256,25 грн.(двісті пятдесят шість гривень 25 коп).

Ухвалу суду негайно направити для відома позивачу і роз»яснити, що відповідно до ч.5 ст.121 ПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Здоровиця

28.05.2015