Справа № 359/2234/14-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/5954/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26.11.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2014 року у справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року державний виконавець ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2, мотивуючи його тим, що на виконанні у ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/756/1961/13 від 22 листопада 2013 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва на виконання рішення цього ж суду від 22 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 1 022 967, 12 грн. Вказує, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання цього рішення, у звязку із чим вважає необхідним звернутися до суду із вимогою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2014 року подання було задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до фактичного виконання своїх зобовязань.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем не було надано належних доказів в підтвердження факту його ухилення від виконання судового рішення, а наявність лише одного зобовязання не може бути підставою для тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до п.2, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи вказане подання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник ОСОБА_2 не вчиняє ніяких дій щодо виконання судового рішення та не погашає наявну за ним заборгованість, то вимога державного виконавця щодо обмеження його у праві виїзду за межі України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у ВДВС Бориспільського МРУЮ Київської області знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/756/1961/13 від 22 листопада 2013 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва на виконання рішення цього ж суду від 22 листопада 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 1 022 967, 12 грн. (а. с. 2, 7). Також, 26 грудня 2013 року державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_2М надсилалася вимога щодо необхідності його присутності під час проведення виконавчих дій під час опису майна (а. с. 3).

У подальшому, державним виконавцем надсилалися боржнику письмові вимоги про добровільну сплату боргу за даним виконавчим листом (а. с. 4, 6), однак будь-які докази отримання боржником цих вимог у матеріалах справи відсутні.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року.

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: 1) якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); 2)якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); 3) якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до розяснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Проте, місцевий суд вищевикладеного не врахував та дійшов до помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки матеріали справи не містять фактів умисного ухилення боржника від виконання своїх зобовязань по виконанню судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2014 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: