Справа № 459/2994/14 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/397/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача - Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, Державного підприємства «Львіввугілля», з участю третьої особи: ДК «Центрально-Західна компанія Вуглеторфреструктуризація» в особі Західно-Української виконавчої дирекції з ліквідації шахт Державної компанії «Укрвуглереструктуризація» про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди і з інших суміжних вимог, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, Державного підприємства «Львіввугілля», з участю третьої особи: ДК «Центрально-Західна компанія Вуглеторфреструктуризація» в особі Західно-Української виконавчої дирекції з ліквідації шахт Державної компанії «Укрвуглереструктуризація», про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди і з інших суміжних вимог -відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4. В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що викладені у рішенні висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги графи наявного в справі акту від 24.01.1990 року про те, що на професії підземного слюсаря на шахті № 4 ВМ апелянт працював лише 11 місяців, в той час як його стаж роботи в шкідливих умовах, внаслідок яких ним отримано професійне захворювання (силікоз), становить 11 років і 7 місяців, що підтверджується наявними у справі документами, в тому числі і висновками МСЕК про те, що дане професійне захворювання ним отримано внаслідок роботи на шахті № 5 ВМ на професії машиніста-механіка комбайна, робота якого проходить в умовах повного пилу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 у період 01.09.1960-15.09.1967 року працював на шахті № 5 «Великомостівська» на посаді машиніста вугільного комбайну.

У період 04.06.1984-24.04.1985 рік позивач працював на посаді електрослюсара підземного ІV розряду.

Відповідно до наказу ім. XXV з'їзду КПРС (шахта № 4 «Великомостівська») від 30.03.1990 року № 28-о, де ОСОБА_3 працював підземним електрослюсарем, йому було призначено відшкодування шкоди у зв'язку з професійним захворюванням (на силікоз).

З того часу до 27.10.1993 року відшкодування шкоди позивачеві визначалося та здійснювалося шахтою № 4 «Великомостівська», виходячи зі середньомісячної заробітної плати підземного електрослюсаря.

Згідно з наказом № 839-П «Шахти № 5 «Великомостівська» Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» від 27.10.1993 року позивачеві встановлено відшкодування шкоди у зв'язку з профзахворюванням, при нарахуванні відшкодування збитків з 01.04.1993 року застосовано коефіцієнт відшкодування збитків для машиніста гірничовиймальних машин. Пропорційно проробленому стажу шахта № 5 «Великомостівська» взяла на себе 60% вини.

Відтак, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою позивачем працездатності було розподілено між шахтами: 60% з шахти № 5 «Великомостівська» та 40% з шахти № 4 «Великомостівська».

У зв'язку з ліквідацією шахти № 5 «Великомостівська» справу для продовження виплати відшкодування шкоди було передано до Західно-Української дирекції з ліквідації шахт, а у 2001 році - Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області.

Вперше втрату у позивача професійної працездатності, згідно з актом освідування ВО ВТЕК, встановлено 03.02.1990 року, із зарахуванням періоду втрати працездатності з 01.02.1988 року.

Відповідно до висновку МСЕК від 14.10.2010 року позивачеві безтерміново встановлено 80 % втрати професійної працездатності.

Починаючи з 2001 року і по даний час ОСОБА_3 отримує відшкодування шкоди, завданої втратою професійної працездатності.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Як вбачається із акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.01.1990 року (а.с. 61-62 справи № 1327/788/2012), складеного шахтою ім. XXV з'їзду КПРС (шахта № 4 «Великомостівська»), на якій позивач працював підземним електрослюсарем у період 04.06.1984-24.04.1985 року, у ньому зазначена лише одна професія - підземний електрослюсар.

Згідно з чинним рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2013 року, ухваленим у справі № 1327/788/2012 за позовом ОСОБА_3 до Відділення до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Червонограді Львівської області, з участю третіх осіб - ДП «Львіввугілля», ДК «Вуглеторфреструктуризація», про перерахунок розміру відшкодування шкоди у зв'язку з профзахворюванням, встановлені у якому обставини не підлягають доказуванню згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, встановлено, що професійне захворювання, яке за словами позивача отримане ним під час роботи на шахті № 5 «Великомостівська» за спеціальністю машиніста-механіка вугільного комбайна, взагалі ніким не розслідувалося та акт розслідування професійного захворювання не складався.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що акт розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.01.1990 року не може бути підставою для коригування заробітної плати позивача на посаді машиніста-механіка вугільного комбайна та, відповідно, не може бути підставою для оплати йому страхових виплат з такого коригованого заробітку.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст.ст.57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм матеріального, процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч.ч.2,3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалене рішення відповідає вимогам закону і зібраним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.