Справа № 684/466/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року смт.Стара Синява

Старосинявський райсуд Хмельницької області в складі: головуючого судді Віговського В.О., при секретарі Олійник Л.М., розглянувши у відритому судовому засіданні в смт. Стара Синява цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харковецької сільської ради Старосинявського району та Старосинявської районної державної адміністрації про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харковецької сільської ради Старосинявського району та Старосинявської районної державної адміністрації про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18 грудня 2002 року було зареєстровано Фермерське господарство «Тихе життя», головою якого був батько позивача ОСОБА_4, що підтверджується довідкою АБ №109983 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Старосинявською районною державною адміністрацією на ім»я ОСОБА_4 був оформлений та виданий державний акт серії ХМ 0058 виданий 14 вересня 2001 року на право постійного користування землею площею 40,00 гектарів для створення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 39 та видано на підставі рішення № 11 від 17 жовтня 2000 року 15-ої сесії Старосинявської районної ради Хмельницької області.

Згідно з довідкою Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області зазначена земельна ділянка обліковувалась за ФГ «Тихе життя» і фактично перебуває у користуванні на даний час.

Тому, позивач просить визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою площею 40,00 гектарів, яка розташована на території Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області для створення селянського ( фермерського ) господарства, що підтверджується державним актом серії ХМ 0058 виданий 14 вересня 2001 року, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39, який виданий на ім»я ОСОБА_4, який помер 4 січня 2011 року.

Також, позивач просить визнати за ним право власності на об»єкти нерухомості, які були придбані ОСОБА_4 для потреб фермерського господарства, а саме: недобудоване приміщення зерноскладу; зернотік із складськими деревяним приміщенням та асфальтованою площадкою ( в аварійному стані); млин ДКУ ( в аварійному стані); списані деревяні складські приміщення зернотоку у кількості 2 штуки; піднавіс на сіно, що підтверджується ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року по справі 4/3/21-Б, однак право власності на них за собою спадкодавець не визнав.

За життя померлий ОСОБА_4 заповіт не залишив. Спадкоємцем першої черги по закону є дружина і діти, тобто ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1

При зверненні позивача до приватного нотаріуса Старосинявського районного нотаріального округу Хмельницької області з заявою про прийняття спадщини, після смерті батька він отримав розяснення про вирішення питання про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, через відсутність правовстановлюючих документів на нього.

ОСОБА_2 відмовляється на користь позивача від спадщини чоловіка.

В судове засідання сторони не з»явилися, однак надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом обєктивно встановлено, що ОСОБА_4 помер 4 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №155213, у зв»язку з чим до статуту ФГ «Тихе життя», оскільки за життя він був головою фермерського господарства «Тихе життя», були внесені зміни, відповідно до яких головою вказаного ФГ «Тихе життя» стала дружина померлого - ОСОБА_2, а членами господарства позивач та ОСОБА_3

Старосинявською районною державною адміністрацією на ім»я ОСОБА_4 був оформлений та виданий державний акт серії ХМ 0058 виданий 14 вересня 2001 року на право постійного користування землею площею 40,00 гектарів для створення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 39 та видано на підставі рішення № 11 від 17 жовтня 2000 року 15-ої сесії Старосинявської районної ради Хмельницької області, тому вимога позивача про визнання за ним права постійного користування земельною ділянкою площею 40,00 гектарів, яка розташована на території Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області для створення селянського ( фермерського ) господарства, що підтверджується державним актом серії ХМ 0058 виданий 14 вересня 2001 року, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №39, який виданий на ім»я ОСОБА_4, який помер 4 січня 2011 року, підлягає задоволенню.

Також, ОСОБА_4, упродовж 2008 - 2010 років було придбано майно, яке продавалося в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором СТОВ «Поділля» с.Харківці, вказаного боржника для потреб фермерського господарства, а саме об»єкти нерухомості, що зазначені в ухвалі господарського суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року по справі 4/3/21-Б: недобудоване приміщення зерноскладу; зернотік із складськими деревяним приміщенням та асфальтованою площадкою ( в аварійному стані); млин ДКУ ( в аварійному стані); списані деревяні складські приміщення зернотоку у кількості 2 штуки; піднавіс на сіно, але на які він не визнав право власності за собою, але право на які входить до спадщини, тому вимоги позивача щодо визнання права власності на спадкове майно є такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні позивача до приватного нотаріуса Старосинявського районного нотаріального округу Хмельницької області з заявою про прийняття спадщини, після смерті батька він отримав розяснення про вирішення питання про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, через відсутність правовстановлюючих документів на нього.

У відповідності до діючого законодавства на момент створення ФГ «Тихе життя», зокрема Законом України « Про селянське ( фермерське ) господарство», необхідною умовою було створення і функціонування селянського ( фермерського ) господарства була наявність земельної ділянки, що мала перебувати або у власності, або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство.

Відповідно до п. 4.14 Глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє : факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав до закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємця витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно п. 4.15 Глави 10 розділу 2 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п. 4.20 Глави 10 розділу 2 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень « та витягу з Державного земельного кадастру.

Згідно правил ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство « успадкування фермерського господарства ( цілісного майнового комплексу або його частини ) здійснюється відповідно до закону, а відповідно до ст. 19 Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею.

Згідно ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися в порядку спадкування.

Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення п.6 розділу Х « Перехідні положення « ЗК України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

Пункт 2 чинної на момент смерті спадкодавця постанови Кабінету міністрів України від 02.04.2002 року № 449 « Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою « встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на земельні ділянки та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05.12.1990 року № 511

«Про вирішення питань, пов»язаних із правом власності на землю» громадянам надавались земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння.

Земельним Кодексом Української РСР від 18.12.1990 року також передбачалося право громадян на довічне успадковування володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 року № 889 « Про форми державних актів на право та володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок « , які втратили чинність, затверджено форму державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права.

З введенням в дію 15 березня 1992 року Земельним кодексом Української РСР надання такого права не передбачалось, але підпунктом 2 пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 « Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР « передбачалося, що громадяни, підприємства , установи і організації які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому прядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до п. 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 « Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі « громадяни , підприємства , установи, організації , яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 563 « Про земельну реформу « визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 року № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп зазначений вище пункт визнано неконституційним та таким, що втратив чинність з дня ухвалення зазначеного рішення. Отже, користувачі земельних ділянок, права яких посвідчено Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов»язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ) до інших осіб ( спадкоємців ). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України.

В статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Право позивача на спадкування прав батька відносно вищезазначеної земельної ділянки та об»єктів нерухомості передбачено відповідно до статті 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Керуючись положенням ст. 141 ЗК України слід прийти до висновку, що існуючий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є дійсним, або до моменту добровільної відмови користувача від права користування земельною ділянкою або до прийняття рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про припинення права постійного користування земельною ділянкою за настання умов, передбачених даною нормою.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Відповідно до ч.2 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності. В вказаний перелік осіб фермерські господарства не входять.

Старосинявською районною державною адміністрацією від 16 серпня 2011 року № 290/2011-р фермерському господарству «Тихе життя» було надано дозвіл на розробку технічної документації для переоформлення права користування земельної ділянки з постійного користування на оренду земельної ділянки на підставі розроблено документації.

Після смерті голови ФГ «Тихе життя», процедури реорганізації, ліквідації та процедури банкрутства не розпочато, я як позивач фактично продовжую здійснювати статутну діяльність, зокрема користуються земельною ділянкою, сплачують податки та збори.

Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо користування вищевказаною земельною ділянкою відсутні.

В порядку ч 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи викладене, та те, що відповідачі та третя особа по справі на час смерті ОСОБА_4 та на час звернення до суду, ніяких мір не приймали у відношенні вказаної земельної ділянки площею 40,00 га., право на постійне успадковування земельної ділянки не припинилося, позивач прийняв спадщину батька, проте нотаріально оформити своє спадкове право на земельну ділянку та майно позбавлений можливості з незалежних від нього підстав, тому його порушене право підлягає захисту шляхом визнання за ним права користування земельною ділянкою на умовах оренди площею 40,00 гектарів яка знаходиться на території Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області та визнання право власності на об»єкти нерухомості: недобудоване приміщення зерноскладу; зернотік із складськими деревяним приміщенням та асфальтованою площадкою ( в аварійному стані); млин ДКУ ( в аварійному стані); списані деревяні складські приміщення зернотоку у кількості 2 штуки; піднавіс на сіно, які знаходяться за адресою с.Харківці Старосинявського району Хмельницької області.

На підставі ст. ст. 328, 1218, 1268, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 66, 158, 174, 197, 212-215, 218, 256, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікайний код НОМЕР_1, право користування земельною ділянкою на умовах оренди площею 40,00 гектарів, яка розташована на території Харковецької сільської ради Старосинявського району Хмельницької області для створення селянського ( фермерського ) господарства, на підставі розпорядження Старосинявської районної державної адміністрації № 290/2011-р від 16 серпня 2011 року.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікайний код НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на об»єкти нерухомості: недобудоване приміщення зерноскладу; зернотік із складськими деревяним приміщенням та асфальтованою площадкою ( в аварійному стані); млин ДКУ ( в аварійному стані); списані деревяні складські приміщення зернотоку у кількості 2 штуки; піднавіс на сіно, які знаходяться за адресою с.Харківці Старосинявського району Хмельницької області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області через Старосинявський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: В. О. Віговський