Справа № 357/5274/14 Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/780/3094/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 17.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Воробйової Н.С., Голуб С.А.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановила:

у квітні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Мотивував його тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.10.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідач порушив умови договору, не повертає суми кредиту в установлений строк, в зв»язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 05.03.2014 року становить 24 420,87 грн. Позивач просив стягнути в судовому порядку з відповідача суму боргу за договором та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначив, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначив, що суд першої інстанції виніс рішення при неповному з»ясуванні обставин справи, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов»язків ( ст.11 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 02.10.2006 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 24 місяці, та підтвердив згоду на те, що підписана заява (а.с.7) та Умови і Правил надання банківських послуг (а.с.8-13), складають Договір, що підтверджено підписами сторін. Дані обставини підтверджено матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

У відповідності до п.п.6.5,6.6 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов»язувався погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. А у випадку невиконання зобов»язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов»язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту), сплатити винагороду банку.

Також п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк залишає за собою право в односторонньому порядку за рішенням банку, без повідомлення клієнта, змінювати розмір встановленого на платіжну картку кредитного ліміту.

Згідно з п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у наданому суду розрахунку позивача, яким підтверджується порушення умов Договору відповідачем.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст.ст.526,530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того як передбачено ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач в обґрунтування розміру заборгованості за Договором надав до позову розрахунки з яких вбачається, що розмір заборгованості складається з : суми заборгованості за кредитом 22 510,71 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2 71,07 грн., несплачених процентів на прострочену заборгованість 2 71,07 грн. та заборгованості по судовим штрафам 1 639,09 грн.. Однак, з даних матеріалів справи неможливо встановити достовірно розмір сплаченого та не сплаченого кредиту, залишок заборгованості та з яких сум нараховані відсотки та штрафні санкції (а.с.4-6).

Згідно з ст.257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як вбачається з заяви відповідача строк дії картки 24 місці, а згідно умов кредитування, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та у випадку якщо протягом даного строку договір не розірвано, він лонгується на такий же строк, тобто враховуючи, що жодна із сторін протягом 12 місяців не заявляла про розірвання договору він був пролонгований ще на 12 місяців - до 02.10.2008 року і саме з цієї дати, на думку суду, починається перебіг трирічного строку позовної давності. Доказів про надання відповідачу іншої картки суду не надано (а.с.7,12).

Позивач звернувся до суду 22.04.2014 року, три роки терміну позовної давності сплинули 02.10.2011 року, тобто через 3 роки з дня спливу строку виконання зобов»язань за кредитним договором.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Також у відповідності до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини відповідають правовідносинам, які витікають з умов та виконання договору споживчого кредиту, прав та обов»язків сторін, а також прав та обов»язків споживачів.

Відповідно до п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У відповідності до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім того, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 частини тринадцятої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи), у тому числі й щодо стягнення пені.

З огляду на те, що факт звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної даності, відповідач наполягав на застосуванні позовної давності, у матеріалах справи існують обставини, які є підставою для її застосування.

Отже п.3.13 Умов кредитування зазначено, що у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в п.1 даних умов. Строк вкладу продовжується не однократно без явки клієнта в ОСОБА_2. При чому визначення нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги даний пункт договору, оскільки в п.1 Умов кредитування відсутня вказівка про строк дії договору, заява відповідача передбачає отримання коштів, а не вклад (депозит), крім того даний пункт суперечить п.9.12. Умов кредитування та строку дії картки зазначеного в заяві клієнта банку.

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов»язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так судом першої інстанції встановлено, що іншої картки після 02.10.2008 року відповідач не одержував, жодних доказів з цього приводу суду не надано, позивач визначив кінцевий термін повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, доказів того, що відповідачем вчинялися дії, які переривають перебіг строку позовної давності, суду не надано, як і не надано доказу того, що саме додані до позову умови кредитування були надані відповідачу при підписанні заяви на отримання коштів, оскільки на них наявний лише підпис представника ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того відсутність підпису відповідача на самих умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь якій редакції, з будь яким строком позовної давності та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. За таких обставин зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов які додано до позову. Отже, матеріали справи не містять умов надання споживчого кредиту, відповідно до яких строк позовної давності за домовленістю сторін встановлено понад встановленого законом строку.

Згідно до норм ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник відповідача подано до суду заяву від 03.06.2014 року про застосування строку позовної давності при вирішенні спору.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доданим доказам суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, тому він не підлягає до задоволення.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК»відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді