№621/2622/15-ц
27 листопада 2015 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді - Вельможної І.В.,
за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
01 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якій просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою № 5 у будинку № 38 по вул. Центральній в сщ. Вирішальний Зміївського району Харківської області.
На обґрунтування позову зазначила, що вона є власником спірної квартири, яку успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_4 У даній квартирі до теперішнього часу значаться зареєстрованими донька померлого та її чоловік, однак, з 21 вересня 2014 року у квартирі не проживають, витрати по оплаті комунальних послуг не несуть, фактично мешкають за іншою адресою. Реєстрація відповідачів у квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися, розпоряджатися належним на праві власності майном, порушує її права як власника майна.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про те, що позовні вимоги підтримує повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України.
Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, які належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, що підтверджується оголошенням у пресі.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Відповідно до даних з ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностіАДРЕСА_1, розташована у будинку № 38 по вул. Центральній в сщ. Вирішальний Зміївського району Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 07 серпня 2015 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області належить ОСОБА_1 (а.с. 9)
З копії будинкової книги вбачається, що за адресою: сщ. АДРЕСА_2, значаться зареєстрованими ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с. 10-12), що також підтверджується даними з копії довідки № 5435, виданої 12 грудня 2014 року КП «Зміїв - сервіс». (а.с. 13)
Відповідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_3 в сщ. Вирішальний Зміївського району Харківської області, складеного депутатом Зміївської міської ради ОСОБА_5 09 вересня 2015 року, за адресою сщ. АДРЕСА_4 ОСОБА_3, ОСОБА_2 з 21 вересня 2014 року не проживають без поважних причин, будь-яких речей не виявлено. ( а.с. 16)
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 були зареєстровані в спірній квартирі з 23 січня 2013 року, тобто у період, коли власником квартири був ОСОБА_4
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: сщ. АДРЕСА_2, як члени сім'ї колишнього власника, хоча не проживають за адресою реєстрації понад строки, визначені ст. 71 ЖК України, добровільно залишили квартиру, фактично мешкають за іншою адресою, тобто обрали інше постійне місця проживання, не приймають участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Керуючись ст.ст. 107,150,156 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-216, 224-226 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 5 у будинку № 38 по вул. Центральній в сщ. Вирішальний Зміївського району Харківської області.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: