Справа № 165/2761/14-ц Провадження № 22-ц/773/880/15 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А.В.
Категорія: 2 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Свистун О.В..,

суддів Завидовської-Марчук О.Г., Федонюк С.Ю.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди,

за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Нововолинського міського суду від 20 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності покликаючись на те, що йому та ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом належить на праві власності по ? частині квартири АДРЕСА_1. 24.04.2014 року рішенням Новолинського міського суду право власності на належну ОСОБА_7 частку було припинено за позовом ОСОБА_1 Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 03.06.2014 року дане рішення було залишено без змін. 02.07.2014 року право власності на спадкову квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 і 05.07.2014 року вона подарувала квартиру своєму сину ОСОБА_3

10.09.2014 року рішення Новолинського міського суду від 24.04.2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 03.06.2014 року було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та направлено на новий розгляд. 11.11.2014 року позов ОСОБА_1 за її заявою було залишено без розгляду.

17.11.2014 року ОСОБА_3 продав спірну квартиру згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_5, яка на даний час є власником даної квартири, що вбачається із Реєстру речових прав.

Просив витребувати належну йому частку квартири у ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на ? частину квартири.

Рішенням Нововолинського міського суду від 20 квітня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Витребувано від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 з кожного по 325,60 грн. судового збору та з кожного по 900,00 грн. за надання правової допомоги, а всього з кожного по 1225,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що суд безпідставно ухвалив рішення, яким витребував від неї 1/2 частини спірної квартири, оскільки вона придбала дану квартиру за кошти на законних підставах, є добросовісним набувачем, її право власності зареєстровано у реєстрі речових прав. Вказує, що ні договір дарування щодо попереднього власника, ні договір купівлі-продажу судом не визнано недійсними, а тому підстав про витребування ? частини даної квартири у неї та визнання права власності за позивачем у суду не було.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що суд безпідставно ухвалив рішення, яким витребував від ОСОБА_5 1/2 частини спірної квартири, оскільки йому квартира подарована була на законних підставах, оскільки матір була єдиним власником і відчужив він квартиру на законних підставах. Просив скасувати рішення в частині стягнення з нього судових витрат.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримали з підстав у них наведених.

Позивач ОСОБА_7 та його представник у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання, причин неявки суд не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а саме кожному з них належало по 1/2 частині вищевказаного нерухомого майна двохкімнатної квартири загальною площею 43,8 кв.м і 27,7 кв.м. житловою площею, що підтверджується копією витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5,7) та копією технічного паспорта (а.с.8-9).

Позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_1 набули права власності по 1/2 частині спірного майна на підставі спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_8, яка померла 22 березня 2008 року (а.с.6).

24 квітня 2014 року рішенням Нововолинського міського суду за позовом ОСОБА_1 припинено право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належала ОСОБА_7, стягнувши в його користь із ОСОБА_1 вартість цієї частки в розмірі 84896 грн., яка внесена нею на депозитний рахунок суду згідно квитанції №50/66 від 19 квітня 2014 року ВАТ "Державного ощадного банку" Нововолинського ТВБВ №100020 ОБ, розрахунковий рахунок №0983 ГУ ДКСУ у Волинській області, отримувач ТУДСА у Волинській області, визнавши за ОСОБА_1 право власності на цю 1/2 частку спірної квартири (а.с. 10-13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 24 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 05 червня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.16, 17-19). Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про припинення права власності на частку у спільному майні зі сплатою грошової компенсації вартості цієї частки залишено без розгляду, за заявою самого позивача, оскільки предмет спору вибув з власності ОСОБА_1 (а.с.85).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1802, виданого 17 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області ОСОБА_9 належить ОСОБА_5 (а.с. 97).

Судом встановлено, що до скасування рішення суду першої інстанції щодо припинення права власності на частку ОСОБА_7, ОСОБА_1 05 липня 2014 року подарувала вищевказане майно своєму синові ОСОБА_3, а останній 17 листопада 2014 року відчужив квартиру в користь ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ? частка майна, яка належить позивачу вибула не за його волею, а тому визнав за ним право власності та витребував майно у ОСОБА_5, яка є добросовісним набувачем.

Разом з тим із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки такі висновки не відповідають встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 набула права власності на спірну квартиру, так же як і позивач, шляхом спадкування за заповітом і була власником ? частини квартири. Отже, дана квартира є спільною частковою власністю позивача ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_1 Доказів, що частка кожного із власників була виділена в натурі як позивач, так і відповідач ОСОБА_1 суду не надали, отже майно перебувало у спільній частковій власності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набула права власності на всю квартиру шляхом ухвалення судом рішення про припинення права власності ОСОБА_7 на ? частину шляхом сплати в його користь вартості даної частини. Кошти зараховані на депозитний рахунок.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 набула права власності на квартиру відповідно до вимог закону. Отже частка позивача вибула із його власності згідно вимог закону, а не з інших підстав як покликається суд у своєму рішенні.

Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до вимог закону.

Станом на 05 липня 2014 року, на час укладення договору дарування квартири своєму синові ОСОБА_3, ОСОБА_1 була єдиним власником даної квартири.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Однак судом не встановлено обставин, які вказують на незаконне заволодіння відповідачем ОСОБА_1 спірною часткою квартири.

Згідно із ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача в разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі а іншим шляхом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 набув права власності на спірну квартиру законним шляхом і будучи власником квартири, відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, мав право володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою.

Доказів того, що відповідачі, відчужуючи спірне майно, діяли неправомірно судом не встановлено. Суду ні позивачем, ні його представником не надано жодних доказів про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знали про відкриття касаційного провадження ВССУ, про зупинення виконання рішення та в подальшому скасування вищевказаним судом рішень судів на час відчуження спірної квартири. А навпаки, правдивість пояснень відповідача та представників відповідачів підтверджуються попередженнями про звільнення квартири ОСОБА_10, які датовані 02 липням та 14 серпням 2014 року (а.с.151-152).

Отже, ОСОБА_3 як єдиний законний власник мав право розпорядитися даною квартирою, в тому числі й відчужити.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що позивач обрав не вірний шлях захисту порушених чи не визнаних його прав на частку в спільній частковій власності.

На думку колегії суддів, особа, яка вважає себе власником майна, може захистити свої права шляхом оскарження договору дарування, оскільки скасоване рішення про припинення його права власності на частку квартири та визнання права власності, оскільки дане майно перебуває у його володінні згідно ст. 392 ЦК України.

Отже, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України із-за порушення норм матеріального права, не відповідності висновків суду встановленим обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові повністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 60 ЦПК України, на підставі ст. 317, 334, 387, 388 ЦК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду від 20 квітня 2015 року в даній справі в частині задовольнення позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: