Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1336/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія спори, що виникають із житлових правовідносин
Доповідач Сукач Т. О.
УХВАЛА

Іменем України

18.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів - Бубличенко В.П.

ОСОБА_2

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Управління державної міграційної служби в Кіровоградській області, про визнання права користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Управління державної міграційної служби в місті Кіровограді, про визнання права користування житловим приміщенням. За ОСОБА_3 визнано право користування та проживання у житловому приміщенням за адресою: вул. Гранітна, №10 в м. Кіровограді. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її вимог. Зокрема, зазначає, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24.04.2014 року їй відмовлено у задоволенні позову про визнання позивачки такою,що втратила право користування житловим приміщенням у будинку по вул. Комарова,№ 10 в м. Кіровограді, а рішенням від 21.04.2015 року за позивачкою визнано право проживання в будинку по провулку Гранітному,№10. Таким чином, на її думку, судом ухвалено два рішення які суперечать одне одному та надають одній і тій же особі право користування житловим приміщенням за різними адресами, у різних будинках, що їй (відповідачці) належать на праві приватної власності.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, які підтримували доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги у встановлених ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним приміщення інших членів сімї (ч.2 ст.156 ЖК України). До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 ЖК України : дружина, їх діти і батьки.

У ч. 1 ст. 405 ЦК України зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником будинку № 65 по вул. Комарова в м. Кіровограді на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.01.1987 року та будинку по провулку Гранітному, №10 у м. Кіровограді,що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2014 року (а.с.17-18). Відповідачці згідно державних актів на праві власності належать 2 земельні ділянки за вказаними адресами, які використовуються як одна земельна ділянка, на якій розташовані будинки з господарськими будівлями і знаходяться в спільному користуванні.

Судом встановлено, що у 1993 році за згодою ОСОБА_4 її син ОСОБА_7 разом із позивачкою вселилися у будинок по пров. Гранітному, № 10. На час їх вселення будинок не було завершено будівництвом, не введено в експлуатацію і на нього не було правовстановлюючих документів, тому позивачка та її чоловік,а згодом їх діти, були зареєстровані в будинку по вул. Комарова № 65.

16.05.2013 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда шлюб між ОСОБА_7 С А. і ОСОБА_3 був розірваний (а. с. 19).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 С А. і ОСОБА_3 продовжують проживати у будинку по пров. Гранітному, №10.

Вказані обставини встановлені рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 треті особи: Управління державної міграційної служби в м. Кіровограді, ОСОБА_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Це рішення суду набрало законної сили (а.с.52-53).

За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що відповідачкою як власником, було визначено житлове приміщення (будинок по пров. Гранітному,№10), яке мала право займати позивачка.

Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Судом встановлено, що відповідачка оспорює право ОСОБА_3 на проживання у будинку по пров. Гранітному, №10, вважаючи, що з припиненням сімейних відносин позивачка втратила право користування житловим приміщенням у цьому будинку.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що право позивачки на проживання у спірному будинку підлягає захисту, оскільки вона в установленому законом порядку як член сімї власника та за його згодою вселилася у спірний будинок, а тому набула прав і обовязків, передбачених статтею 156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України і обґрунтовано задовольнив її вимоги.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 проте, що судовими рішеннями за позивачкою одночасно визнано право користування житловими приміщеннями за різними адресами.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено,що місце проживання-житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці,в якому особа проживає постійно або тимчасово, а реєстрація-внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Із матеріалів справи вбачається, що у 2014 році ОСОБА_4 зверталася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку по вул. Комарова, №65, що необхідно для зняття ОСОБА_8 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Встановивши, що ОСОБА_3 фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, а зареєстрована в будинку по вул. Комарова, №65 у звязку з тим, що будинок по пров. Гранітному, №10 не був введений в експлуатацію (свідоцтво про право власності на будинок ОСОБА_4 отримала лише 10 жовтня 2014 року) і між сторонами досягнуто домовленостей щодо місця проживання та місця реєстрації, Кіровський районний суд міста Кіровограда своїм рішенням від 24.04.2014 року відмовив позивачці у задоволенні її позову. Право позивачки на проживання у будинку по вул. Комарова, № 65 цим рішенням визнане не було.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вимоги про плату за користування жилим приміщенням в будинку, що належить відповідачці та про встановлення сервітуту не предявлялися і такі вимоги судом не вирішувалися.

Судом правильно встановлені обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, докази, що їх підтверджують, норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, і ухвалено рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.212,213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування рішення суду.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313,314,315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді