Єдиний унікальний номер 243/8148/15-ц Номер провадження 22-ц/775/923/2015
Єдиний унікальний номер 241/8148/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/923/2015
Категорія 33 Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О.В.
Доповідач - Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючої: Корчистої О.І.

суддів: Курило В.П., Кішкіної І.В.

за участю секретаря: Алексєєнка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про представництво інтересів ОСОБА_2, на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного взяття під варту,

встановив:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Прокуратури Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного взяття під варту, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє на підставі договору про представництво інтересів ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам; суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до виниклих правовідносин.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явився, з'явився його представник ОСОБА_1, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник прокуратури просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання представник Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, просив її відхилити. Розгляд справи просив проводити у його відсутність.

В судове засідання представник Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, просив її відхилити, справу розглянути без його участі.

В судове засідання представник Державної казначейської служби України не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2015 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України в тому, що він з квітня 2014 року по березень 2015 року у м. Слов'янськ Донецької області за допомогою мобільного зв'язку передав гр. ОСОБА_3 - представнику терористичної організації так званої «ДНР» на прізвисько «ОСОБА_3», інформацію щодо переміщення підрозділів, місць дислокації та особового складу Збройних сил України, тим самим сприяв діяльності вказаної терористичної організації.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2015 року постановою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання СВ УСБ України в Дніпропетровській області Беть О.О. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_2 та до ОСОБА_2 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року скасовано ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року. Постановлено нову ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ УСБ України в Дніпропетровській області Беть О.О. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_2, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України - відмовлено.

Спричинення моральної шкоди позивач ОСОБА_2 пов'язує із незаконним затриманням та утриманням під вартою з 26 березня 2015 року по 06 квітня 2015 року; із грубим порушенням органами досудового розслідування його права на захист; грубим порушенням органами досудового розслідування його права на медичну допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався нормами Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», практикою Європейського суду з прав людини та виходив з того, що в ході судового розгляду не було встановлено підстав для відшкодування позивачеві ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки порядок відшкодування шкоди за рахунок держави передбачений у конкретно визначених законом випадках, які у даній справі не встановлені. Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої грубим порушенням органами досудового розслідування його права на медичну допомогу та захист з підстав, які передбачені п. 11 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не можуть бути задоволені, оскільки порушення такого права позивача в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року, на яку він посилається, як на джерело встановлення такого факту, не встановлене.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права за наступних підстав.

На підтвердження заподіяння моральної шкоди діями відповідачів ОСОБА_2, останнім було надано копію ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року, копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року, копію довідки №2048 Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна міська лікарня №16» та копію свідоцтва про народження на ім'я ОСОБА_5.

Зі змісту ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року вбачається, що було задоволено клопотання СВ УСБ України в Дніпропетровській області Беть О.О. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_2 До ОСОБА_2 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. (а.с.7).

Відповідно до копії ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2015 року вбачається, що ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ УСБ України в Дніпропетровській області Беть О.О. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_2, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України - відмовлено (а.с.8-10).

Із наведених ухвал вбачається, що ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України в тому, що він з квітня 2014 року по березень 2015 року у м. Слов'янськ Донецької області за допомогою мобільного зв'язку передав гр. ОСОБА_3 - представнику терористичної організації так званої «ДНР» на прізвисько «ОСОБА_3», інформацію щодо переміщення підрозділів, місць дислокації та особового складу Збройних сил України, тим самим сприяв діяльності вказаної терористичної організації.

Як убачається зі змісту копії постанови про зупинення досудового розслідування від 21 травня 2015 року, підозрюваний ОСОБА_2 переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та його місце знаходження невідоме, його було оголошено у розшук (а.с. 55).

Крім цього, зі змісту наявної в матеріалах справи копії ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року вбачається, що з 07 травня 2015 року місце знаходження підозрюваного ОСОБА_2 органу досудового розслідування невідоме, надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду. По затриманню він підлягає доставленню до суду з метою розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зі змісту також вбачається, що слідчий суддя прийшов до висновку в своїй ухвалі від 26 травня 2015 року, що ОСОБА_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України (а.с. 56).

Як убачається зі змісту копії постанови про зупинення досудового розслідування від 21 травня 2015 року, підозрюваний ОСОБА_2 переховується від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та його місце знаходження невідоме, його було оголошено у розшук (а.с. 55).

Таким чином, висновки суду про те, що на теперішній час матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 містять не скасовані ухвали судів різних інстанцій щодо обґрунтованості підозри відносно обвинуваченого, які не є протилежними за своїми висновками, а також, що надані суду матеріали свідчать про обґрунтованість міркувань слідчого судді, що ОСОБА_2 може переховуватися від органів досудового розслідування, суду, перешкоджати здійсненню кримінального провадження або продовжити протиправну діяльність, оскільки останній, на теперішній час переховується від органів досудового розслідування, місце знаходження його невідоме, а злочинні формування, у причетності до діяльності яких підозрюється ОСОБА_6 - подовжують свою діяльність на території України, відповідають наявним в матеріалах справи доказам та їм надано вірну оцінку.

Крім того, як убачається із матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, досудове розслідування відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України триває, обвинувальний вирок суду чи інше остаточне рішення суду за зазначеним кримінальним провадження, що вступило в силу, у відношенні позивача, у якому вставлено факт незаконного взяття і тримання його під вартою, відсутній.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, а також, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи є неспроможними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у тому числі якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт та в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цьогоЗакону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За вимогами ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Зазначені вище норми матеріального права регулюють виниклі правовідносини та, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, були застосовані при вирішенні спору по суті, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції норм матеріального права не відповідають дійсності.

Судом першої інстанції вірно надано правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вірно визначено норми матеріального права, якими регулюються виниклі правовідносини та вірно їх застосовано.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі договору про представництво інтересів ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Корчиста О.І.

Судді Курило В.П.

Кішкіна І.В.