Справа № 681/654/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Полонський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Дідек М.Б.

при секретарі Богданевич О.О.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Н", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та компенсації на відшкодування моральної шкоди.

встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вілія-Н» про визнання незаконним рішення загальних зборів товариства про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначив, що рішенням загальних зборів учасників товариства «Вілія-Н» від 11.07.2008 року був прийнятий на посаду директора товариства на підставі якого цього ж дня з ним був укладений трудовий контракт термін дії якого закінчувався 11.07.2018 року.

Рішенням загальних зборів учасників товариства від 13.02.2015 року був відсторонений від посади директора, а наказом виконуючого обовязки директора товариства від 20.04.2015 року виданого на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 20.04.2015 року був звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогули, вчинені 1,2,3,та 6 квітня 2015 року.

Посилаючись на те, що його звільнено незаконно, оскільки прогулів не вчиняв, а відсутність на роботі була викликана поважними причинами, позивач просив задовольнити позов.

В судовому засіданні ОСОБА_1, уточнюючи позов в частині підстав його звільнення,свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що прогулів у зазначений період не вчиняв без поважних причин. Відсутність його на роботі була повязана з перебуванням у черговій річній відпустці згідно затвердженого та погодженого з профспілковим комітетом графіку, відповідно до поданої ним 12.03.2015 року на імя в.о. директора товариства заяви, яка була отримана ним 19.03.2015 року.

Згодом ОСОБА_1 став стверджувати, що у вищезазначені дні знаходився на робочому місці ( вул. Спортивна,52) Після того став стверджувати, що у зазначені дні знаходився на роботі (вул. Привокзальна,68б).

Посилаючись на ці обставини позивач та його представник просили поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, зіслався на те, що позивач, працюючи на посаді директора товариства, рішенням загальних зборів учасників товариства від 13.02.2015 року був тимчасово відсторонений від займаної посади у звязку з виявленими фінансовими порушеннями до зясування цих обставин і проведення перевірки, із зобовязанням здійснювати контроль за господарською діяльністю товариства. Однак 1,2,3,6 квітня 2015 року позивач на роботу не явився. Причину своєї неявки позивач на вимогу товариства пояснив тим,що він перебуває у відпустці згідно поданої ним заяви. Проте питання щодо надання йому відпустки з керівництвом товариства не узгоджував і наказ про її надання не видавався, так як графік черговості надання відпусток позивачем, як директором, не був складений, товариством не затверджувався та із профспілковим органом через його відсутність в товаристві не узгоджувався. Для узгодження даного питання позивач в товариство не являвся.

Посилаючись на викладені обставини представник вважав, що позивач за прогули звільнений з дотриманням трудового законодавства, так як допустив їх без поважних причин.

Третя особа ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3 не погоджуючись з позовом заявили, що ОСОБА_1 1,2,3,6 квітня 2015 року допустив прогули без поважних причин, тому звільнений з дотриманням вимог трудового законодавства.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до суду не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з п.4 ч.1ст.40КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу директора ТОВ «Вілія-Н» від з 01 березня 2011 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Вілія-Н» на посаді директора.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства від 11.02.2015 року ОСОБА_1 був тимчасово відсторонений від роботи з покладенням обовязків здійснювати контроль за господарською діяльністю товариства.

Наказом виконуючого обовязки директора ТОВ «Вілія-Н» від 20.04.2015 року, виданого на підставі рішення загальних зборів товариства від 20.04.2015 року, ОСОБА_1 за вчинені 1,2,3,6 квітня 2015 року прогули без поважних причин був звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України з 01 квітня 2015 року.

Позивач не заперечуючи факт відсутності у зазначені періоди на роботі свої вимоги обґрунтовував тим, що вони були викликані поважними причинами. З приводу цього він посилався на різні обставини.

У позовній заяві та на початку розгляду справи він посилався на те, що перебував у відпустці. Згодом став стверджувати, що знаходився на робочому місці - за юридичною адресою товариства (вул. Спортивна,52), а в подальшому заявляв, що у зазначені дні знаходився за місцем роботи товариства (вул. Привокзальна,68б).

При цьому позивач посилався на те, що відповідно до установленого графіку, затвердженого товариством та узгодженого з профспілковим органом, чергова відпустка на 2015 рік йому була визначена в квітні місяці, тому 12.03.2015 року надіслав відповідачу заяву про її надання,вважаючи, що ця обставина буде достатньою для надання йому відпустки.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про відпустки» конкретний період надання щорічних відпусток у межах установлених графіком узгоджуються між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобовязаний повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком терміну.

Проте відповідно до вимог даного закону позивач конкретного періоду щодо надання йому щорічної відпустки з відповідачем не узгодив, а самовільно без встановленого законом порядку встановив собі відпустку.(а.с.96)

Його доводи про наявність, затвердженого товариством та узгодженого профспілковим органом, графіка черговості надання відпусток працівникам товариства, у тому числі і йому, не відповідають фактичним обставинам та не спростовують заперечення відповідача.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача, що 1,2,3,6 квітня 2015 року він знаходився на робочому місці та на роботі.

Із досліджених в судовому засіданні актів за №1,2,3,4 від 01,02,03,06 квітня 2015 року відповідно, складених працівниками товариства ОСОБА_1 у вказані дні на роботі був відсутній (а.с.91-94)

Ці обставини в судовому засіданні підтвердив представник товариства ОСОБА_5, які узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10, за твердженням яких ОСОБА_1 1,2,3,6, квітня 2015 року був відсутній на роботі.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які були допитані за клопотанням позивача проте, що останній у вказані вище дні знаходився на роботі, суд оцінює критично.

Пояснення ОСОБА_11, що він на протязі робочого дня вищезгаданих днів постійно знаходився із ОСОБА_1 на роботі товариства «Вілія-Н» по вул. Привокзальній,68 так як мав намір влаштуватися на роботу, але через відсутність керівництва не зміг, викликають сумнів так як суперечать встановленим обставинам.

Що стосується показань свідка ОСОБА_12, через їх неконкретність та не послідовність і суперечності встановленим фактам щодо обставин про перебування ОСОБА_1 на роботі у період 1,2,3,6 квітня 2015 року, викликають сумнів в їх достовірності.

Крім того, свідок ОСОБА_13, дружина позивача, відмовилась відповідно до ст.63 Конституції України повідомляти певні обставини, заявила, що не памятає чи знаходився чоловік у відпустці та місце його перебування 1,2,3,6, квітня 2015 року.

Аналіз відповідно до ст.11 ЦПК України в межах уточнених під час розгляду справи позивачем підстав заявленого позову, встановлених обставин та наданих відповідачем докази, які у своїй сукупності та взаємозвязку є належними і узгоджуються з фактичними даними, що спростовують суперечливі доводи позивача,щодо причин відсутності на роботі, дають в даному конкретному випадку суду підстави дійти висновку, що прогули 1,2,3,6 квітня 2015 року він допустив без поважних причин.

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_1 за п.4 ч.1 ст40 КЗпП України був звільнений на законних підставах, тому позов задоволенню не підлягає

Понесені відповідачем витрат на правову допомогу відповідно до ст. 84 ЦПК України підлягають стягненню з позивача у розмірі в межах встановленого законом.

А підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,84,88,212-215 ЦПК України,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Н", треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та компенсації на відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили по закінченню строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча суддя Дідек М.Б.