Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1447/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

24.06.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до кредитного договору від 7 серпня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник ОСОБА_4 22 січня 2011 року помер, а спадкоємцями являються відповідачі, позивач і просив стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 800 грн. та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 березня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки заборгованість за кредитним договором в розмірі 7800 грн. виникла після смерті позичальника.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначається, зокрема, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного в спадщину, суд не з»ясував всіх обставин щодо відкриття спадщини та чи наявне спадкове майно, яка його вартість.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідачі та представник відповідача посилались, зокрема, на те, що на дату смерті спадкодавця заборгованість позичальника перед банком була відсутня, а виникла після його смерті, що підтверджується належними доказами.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, який підтримував доводи скарги, відповідачів, представника відповідача, які заперечували проти її доводів, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у пункті 32 постанови роз'яснив, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що між банком та ОСОБА_4 укладено договір № б/н від 7 серпня 2006 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором, за яким останній отримав кредит у розмірі 7 800 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що узгоджено сторонами в заяві позичальника (а.с. 8).

Також встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме випискою по картковому рахунку ОСОБА_4 та випискою по його особовому рахунку (а.с. 83-92, 100-103).

22 січня 2011 року позичальник ОСОБА_4 помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть (а.с. 16).

З урахуванням того, що банк повідомлений про смерть позичальника 8 липня 2014 року, а з позовом про стягнення із спадкоємців заборгованості звернувся до суду 10 грудня 2014 року (а.с.3, 22), висновок суду про звернення банку до суду в установлений ст.1281 ЦК України строк є обґрунтованим.

Судом встановлено та не заперечується представником позивача, що станом на дату смерті спадкодавця заборгованість ОСОБА_4 перед банком відсутня, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором № б/н від 7 серпня 2006 року (а.с. 5-7).

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача не заперечував, що видача коштів банком мала місце 16 лютого 2011 року, тобто після смерті ОСОБА_4, тобто, не пов»язана з його особою, що вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку (а.с.5-7, 100-103).

Із матеріалів справи вбачається, що за заявою відповідача ОСОБА_3 щодо зняття невстановленою особою коштів з карткового рахунку банку його батька ОСОБА_4 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні (ч.1 ст.190 КК України) (а.с.70).

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, і відповідно до ст. ст.1054, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги банку є незаконними та необґрунтованими, оскільки заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 800 грн. виникла після смерті позичальника.

Тому не грунтуються на законі та є безпідставними доводи скарги, які не є істотними та не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, вони були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка. Надані сторонами докази оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: