Справа № 309/636/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Дроботі В.В.

суддів Власова С.О., Бисаги Т.Ю.

при секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явила до Боронявської сільської ради Хустського району, ОСОБА_2, третя особа реєстраційна служба Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області позов про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті її батька відкрилась спадщина, яку вона та її мати ОСОБА_2 прийняли. Проте, у зв'язку з тим, що до складу спадщини входить жилий будинок та господарські споруди, які не зареєстровані, вона немає можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити її вимоги. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Правильно зазначивши, що спірні правовідносини регулюються законодавством, яке існувало на час будівництва житлового будинку та відкриття спадщини, суд в той же час послався на норми чинного ЦК України, які регулюють спадкові відносини, що виникли після введення його в дію, тобто після 2004 року. Окрім того, суд не з'ясував суттєвої обставини: чи відкрилась спадщина після смерті батька позивачки, з чого вона складалась та хто є її спадкоємцями.

По справі є доведеним, що житловий будинок та надвірні споруди по АДРЕСА_1 були побудовані в 1972 році.

ОСОБА_3 (батько позивачки та чоловік відповідачки ОСОБА_2.) був головою даного дворогосподарства, яке до 15 квітня 1991 року, тобто до набуття чинності ЗУ «Про власність», згідно даних погосподарського обліку сільської ради відносилось до категорії колгоспного двору. Членами цього двору були четверо осіб: батько позивачки ОСОБА_3, її мати ОСОБА_2, позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 (а.с. 16)

Отже, на час перетворення колгоспного двору у робоче дворогосподарство четверо його членів мали рівні права на майно цього двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і на належну йому 1/4 частину у майні даного дворогосподарства, яке складалось з житлового будинку та надвірних споруд, відкрилась спадщина.

З довідки Боронявської сільської ради № 147 від 5 лютого 2015 року видно, що спадщину після смерті ОСОБА_3 згідно вимог ст. 549 ЦК УРСР, який був чинним на той час, прийняли спадкоємці першої черги за законом: позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 (а. с. 10).

Таким чином, позивачка вправі претендувати в порядку спадкування не на цілий будинок з надвірними спорудами, а лише на його 1/8 частку.

Відповідно до положень ст. ст. 560, 561 ЦК УРСР (ред. 1963року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину, причому граничний термін його видачі законом не обмежується.

Згідно приписів ст.3 ЦПК України захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи.

З матеріалів справи видно, що жодна з осіб, залучених до участі у даній справі, право позивачки на спадщину після смерті батька не оспорює.

Отже, ОСОБА_1 вправі звернутися до нотаріуса з заявою про одержання свідоцтва на 1/8 частину житлового будинку та надвірних споруд в АДРЕСА_1 та оформити в позасудовому порядку свої спадкові права.

При цьому колегія не приймає до уваги доводи позивачки про те, що вона має право на увесь спадковий будинок, враховуючи викладене вище.

Також колегія не приймає до уваги її посилання у позові та в апеляційній скарзі на необхідність звернення до суду з даним позовом, оскільки нібито спадковий будинок немає правової реєстрації.

До прийняття у 1995 році Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб (затв. Держкомітетом України по ЖКГ 13 грудня 1995р. за № 56, зареєстр. МЮ України 19 січня 1996 р. за № 31/1056) підтвердженням права власності на житловий будинок у сільській місцевості являлися записи погосподарських книг сільських Рад.

Оскільки з наданих самою позивачкою виписок з погосподарських книг (рахунок 878, №14) Боронявської сільської ради за 1999-2000 роки видно, що житловий будинок, щодо якого заявлено позов, зареєстрований у розділі ІІІ. Житловий будинок (квартира) в приватній власності громадян, то ці записи є підтвердженням права спільної власності чотирьох осіб з 1991 року на цей об'єкт нерухомості.

Таким чином, колегія констатує, що позивачка згідно чинного у 1999 році законодавства після смерті батька прийняла спадщину, але не зверталась в нотаріальну контору за одержанням свідоцтва про право на спадщину за законом до теперішнього часу. У зв'язку з тим, що нотаріус не відмовляв їй у видачі цього документа вона вправі його одержати і після спливу такого значного періоду часу. Окрім того, як зазначено вище, надавши суду правоустановлюючий документ на будинок позивачка помилково та без правових підстав порушила в судовому порядку питання про визнання права власності на спадкове майно.

По викладених підставах позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України зазначені обставини тягнуть за собою зміну рішення суду першої інстанції у частині, яка стосується мотивів відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 16 квітня 2015 року змінити.

У вимогах ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовити з підстав, зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Згідно з оригіналом:

суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя