Справа № 358/124/15ц Головуючий у І інстанції Якутюк В.В.
Провадження № 22-ц/780/3447/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 23.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Поліщука М.А.,

при секретарі : Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Басейнового управління водних ресурсів річки Рось на рішення Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом Басейнового управління водних ресурсів річки Рось до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області про відшкодування спадкоємцями майнової шкоди та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на його користь 55 722 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої за життя спадкодавцем ОСОБА_6; зобовязати відповідачів повернути Басейновому управлінню водних ресурсів річки Рось (далі - БУВР р. Рось) обладнання для корчування, причіп тракторний 2ПТС4, вагон житлового типу, зварювальний агрегат АДД 303, трансформатор ТДМ, човен «Прогрес», дві задвижки ДУ 200, два отвода ДУ 250, 16 метрів труби Д 500 та чотири патрубки Д 450, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 21 червня 2005 року ОСОБА_6 було зобовязано відшкодувати Білоцерківському управлінню меліоративних систем і водного господарства, правонаступником якого є БУВР р. Рось, шкоду заподіяну внаслідок вчинення злочину у розмірі 75 006,72 грн. На виконання вказаного вироку 8 липня 2005 року було видано виконавчий лист. 16 січня 2006 року БУВР р. Рось та ОСОБА_6, який почав працювати на посаді інженера-гідротехніка, домовились про добровільну сплату цих збитків. За період роботи ОСОБА_6 було відшкодовано управлінню 19 284 грн. Крім того, за період його роботи він являвся матеріально-відповідальною особою і йому у підзвітність були передані матеріальні цінності. 15 березня 2014 року ОСОБА_6 помер і після його смерті відкрилася спадщина, в звязку з цим, відповідно до ст. 1231 ЦК України, до спадкоємців (відповідачів) перейшов обовязок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не відшкодували матеріальну шкоду, завдану спадкодавцем внаслідок вчинення злочину, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову лише в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив шестимісячний строк на предявлення вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, тому відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Богуславського районного суду Київської області від 21 червня 2005 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 364 та ч. 3 ст. 365 КК України до двох років і трьох місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, а також стягнуто на користь Білоцерківського управління меліоративних систем і водного господарства 75 006,72 грн. за шкоду заподіяну злочином.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 вищевказаної шкоди 16 січня 2006 року повернуто на вимогу стягувача відповідно до п. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі заяви ОСОБА_6 від 17 січня 2006 року до каси управління щомісячно вносилися грошові кошти в розмірі 200 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди. За період з січня 2006 року по січень 2014 року було сплачено 19 284,79 грн., тому його заборгованість по відшкодування шкоди складала 55 722 грн.

15 березня 2014 року ОСОБА_6 помер.

Спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2, шляхом подачі відповідних заяв до Богуславської районної державної контори та укладення договору про поділ спадщини від 11 жовтня 2014 року.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємців переходить обовязок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у вказані строки, позбавляється права вимоги (ч. 4 ст. 1281 ЦК України).

Тобто, недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності.

Встановивши ту обставину, що спадкодавець ОСОБА_6 помер 15 березня 2014 року і про це було відомо позивачу, оскільки він працював у позивача, а позов щодо стягнення з його спадкоємців непогашеної частини матеріальної шкоди було предявлено до суду лише 27 січня 2015 року, тобто у строк, який перевищує шести місяців, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав у позивача (кредитора) для стягнення боргу спадкодавця з його спадкоємців відповідно до ст. 1231 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову БУВР р. Рось, суд у своєму рішенні правильно посилався на положення ст. 1281 ЦК України та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позов подано з недотриманням кредитором строків предявлення вимог, які є присічними, преклюзивними, що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Крім того, такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 8 квітня 2015 року, у справі № 6-33цс15, щодо застосування положень ст.ст. 1281, 1282 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що БУВР р. Рось не мали можливості раніше звернутися до суду з огляду на те, що їм не було відомо коло спадкоємців після смерті боржника, не заслуговують на увагу, адже законодавець повязує початок перебігу шестимісячного строку для предявлення вимоги до спадкоємців, не від настання строку вимоги, а з часу відкриття спадщини, тобто смерті спадкодавця.

На аркуші справи 13 міститься наказ БУВР р. Рось № 28-к від 21 березня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 було виключено зі спискового складу управління починаючи з 15 березня 2014 року у звязку зі смертю. При цьому позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження предявлення вимоги до можливих спадкоємців померлого у порядку ст. 1281 ЦК України, зокрема шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Таким чином докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Рось на рішення Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: