Справа № 458/454/15-ц 2/458/157/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючої, судді Строни Т.Г., при секретарі Хащівському С.В., розглянувши в м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я,

встановив:

27.04.2015 року до суду із даним позовом звернулася ОСОБА_1.

Посилається на те, що 13.05.2013 року близько 16:00 год. на сільській дорозі в селі Мельничне Турківського району Львівської області ОСОБА_5 кинув каменем у її неповнолітнього сина ОСОБА_2, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів, батьків малолітнього ОСОБА_5, на її користь в інтересах її неповнолітнього сина, ОСОБА_2, відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 25000 гривень.

В судовому засіданні позивачка та неповнолітній ОСОБА_2 позов підтримали і надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачі позов не визнали і пояснили, що неповнолітній ОСОБА_2 своєю неправильною поведінкою спровокував заподіяння їх сином шкоди. Вважають, що їх вина у заподіянні їх сином шкоди неповнолітньому ОСОБА_2 відсутня: вони сумлінно виховували свого сина, не ухилялися від здійснення його виховання та нагляду, і їх не притягувалося до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання обов'язків щодо забезпечення необхідних умов навчання, життя та вихованя їх сина.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 пояснив, що 13.05.2013 року о 16:00 год. на сільській дорозі до нього пристали старші хлопці, в тому числі ОСОБА_2, зняли із нього шапку та стали нею кидатися, кинули у болото, і він зі злості кинув у ОСОБА_2 каменем.

Вислухавши сторони, неповнолітнього ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_5, дослідивши обставини справи, всі подані суду сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13.05.2013 року близько 16:00 год. малолітній ОСОБА_5 в ході конфлікту із неповнолітнім ОСОБА_2, який є старшим за нього на чотири роки та першим розпочав конфлікт, кинув у останнього каменем, спричинивши легкі тілесні ушкодження. Заподіяна шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення відповідачів, батьків малолітнього, від здійснення виховання та нагляду за своїм сином.

Кримінальне провадження за постановою слідчої ОСОБА_6 закрито за відсутністю складу злочину - ОСОБА_5 не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, на час вчинення злочину мав 12 років.

Наведені вище обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 0000249 від 14.05.2013 року.

Не довіряти даним доказам у суду підстав немає.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожна особа має право захищати свої права і свободи будь-якими незабороненими законом способами від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди" зазначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також роз'яснено судам, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В силу ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яа її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_5 на час вчинення злочину, обставини вчинення злочину, викладені малолітнім, які також підтверджуються матеріалами кримінального провадження (а.пр. 63), а також те, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення відповідачів, батьків малолітнього ОСОБА_5, від здійснення виховання та нагляду за малолітнім сином: до своїх батьківських обов'язків вони ставилися і ставляться сумлінно, про що свідчить факт відсутності притягнення їх до адміністративної відповідальності, а також характеристики на сина із місця навчання та проживання, а тому суд вважає, що підстави для відшкодування батьками малолітнього заподіяної шкоди відсутні.

Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності та вимоги закону, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позову.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у зв'язку із тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 4,10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1178 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Головуюча -