Справа № 2-1068/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Чудновської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «СоцКом Банк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ТОВ КБ «СоцКом Банк»" про захист прав споживачів. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що між ОСОБА_2 та банком "05" червня 2008 року було укладено договір банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті "Депозитна лінія плюс" № 090-14-DL. USD.12-1083 та між ОСОБА_1 та банком "09" червня 2008 року було укладено договір банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті "Депозитна лінія плюс" № 090-14-DL.USD.12-1082.

ОСОБА_2 внесла на рахунок банку кошти в іноземній валюті в розмірі 8000 доларів США., строком на один рік, з нарахуванням відсотків в розмірі 10% річних. ОСОБА_1 також вніс на рахунок банку кошти в іноземній валюті в розмірі 8000 доларів США., строком на один рік, з нарахуванням відсотків в розмірі 10% річних.

16.02.2009р., 23.02.2009р., 19.03.2009р. позивачі та їх представник зверталися до відповідача з вимогами про дострокове повернення вкладу та процентів за користування вкладами, однак лише з 30.03.2009р. по 09.04.2009р. відповідач частково видав ОСОБА_1 4500 дол.США, а ОСОБА_2 5000 дол.США. Після цього відповідач до 21.09.2009р. частками повернув позивачам їх вклади, однак не нарахував та не виплатив проценти за користування коштами ОСОБА_2 у період з 09.06.2009р. по 20.09.2009р.

Як вказували позивачі, внесені вклади їм були потрібні для придбання житла у зв»язку з тим, що вони уклали з ТОВ «Атланта», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 договір №9/2 від 02.03.2009р. авансування квартири АДРЕСА_1. У зв»язку з тим, що не отримавши свої вклади, позивачі не змогли придбати вищевказану квартиру, їм довелося сплатити в якості штрафу 32 000грн.

23.09.2009 року позивачі надали уточнення позовних вимог, згідно яких позивачі просили стягнути з ТОВ КБ"СКБ" на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 133849,50 грн. з розрахунку 3% від простроченої суми за кожний день прострочки згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», матеріальну шкоду у розмірі 16000,00 грн. (1/2 від сплати штрафу за невиконання умов договору авансування квартири), витрати на правову допомогу у розмірі 3850,00 грн., судові витрати у розмірі 30,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30000,00грн.; на користь ОСОБА_2 просили стягнути ТОВ КБ"СКБ" відсотки у розмірі 91,08 доларів США, виходячи з розрахунку 15,25% річних за період користування коштами ОСОБА_2 з 05.06.2009р. по 20.09.2009р., тобто за ставкою, яка діяла у відповідача після закінчення строку дії договору, пеню у розмірі 199218,92 грн., матеріальну шкоду у розмірі 16000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3850,00 грн., судові витрати у розмірі 30,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30000,00грн., а також стягнути з ТОВ КБ"СКБ" на користь держави судові витрати.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2009 року до участі у справі в якості правонаступника ТОВ «КБ «СоцКом Банк» залучено Публічне акціонерне товариство «СоцКом Банк».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_1, який також представляє інтереси ОСОБА_2, надали суду додаткову угоду на надання юридичних послуг та у зв»язку з іншими вимогами просила стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 5850грн. кожному.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ТОВ КБ «СоцКом Банк» «05" червня 2008 року було укладено договір банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті "Депозитна лінія плюс" № 090-14-DL. USD.12-1083 та між ОСОБА_1 та ТОВ КБ «СоцКом Банк» "09" червня 2008 року було укладено договір банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті "Депозитна лінія плюс" № 090-14-DL.USD.12-1082.

ОСОБА_2 внесла на рахунок банку кошти в іноземній валюті в розмірі 8000 доларів США., строком на один рік, з нарахуванням відсотків в розмірі 10% річних. ОСОБА_1 також вніс на рахунок банку кошти в іноземній валюті в розмірі 8000 доларів США., строком на один рік, з нарахуванням відсотків в розмірі 10% річних.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини банківського вкладу, що регулюються положеннями параграфа 3 (банківський вклад) глави 71, глави 72 нормами розділу 1 (загальні положення про зобов»язання) книги п»ятої Цивільного кодексу України.

Станом на день закінчення строку дії договору ОСОБА_1 було повернуто вклад повністю та виплачено відсотки за договором. Неповернутими ОСОБА_2 залишились 2758,19 доларів США. Суму вкладу було повернуто 21.09.2009 року.

Внесок (депозит) - це кошти у готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних умовах на певний строк зберігання або без визначення такого строку (під відсоток або доход в іншій формі) і підлягають виплаті вкладникові відповідно до законодавства України та умовам договору (ст. 2 Закон України "Про банки та банківську діяльність", п. 1.1. "Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними й фізичними особами").

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Якщо відповідно до договору банківського вкладу склад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу (ч.ч.2,3 ст.1060 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.4.2. Договору вкладник має право вимагати повернення вкладу до закінчення терміну дії договору банківського вкладу на умовах та в порядку, передбачених цим договором. В пункті 3.2 договору визначено що при отриманні банком письмової вимоги вкладника щодо повернення вкладу до закінчення строку договору банківського вкладу відсотки нараховуються і виплачуються з розрахунку 2% річних за фактичну кількість днів перебування коштів на вкладі. При цьому нараховані відсотки перераховуються і зайво нарахована (виплачена частина відсотків утримується банком самостійно з залишку коштів на депозитному рахунку вкладника.

Згідно до пункту 7.1 договору, такий договір набирає чинності з моменту надходження вкладу в банк і діє, зокрема, до дня повернення всієї суми вкладу вкладнику за його вимогою до закінчення терміну дії договору.

Встановлено, що позивачі 16.02.2009р., 23.02.2009р., 19.03.2009р. звернулися до відповідача із заявами про дострокове повернення їм вкладів та виплату процентів за користування коштами.

Пунктом 3.2 договорів, укладеними між позивачами та відповідачем, передбачено, що у разі отримання банком письмової вимоги вкладника щодо повернення вкладу до закінчення дії договору банківського вкладу відсотки нараховуються і виплачуються з розрахунку 2% річних за фактичну кількість днів перебування коштів на вкладі. При нараховані відсотки перераховуються і зайво нарахована (виплачена частина відсотків утримується банком самостійно з залишку коштів на депозитному рахунку вкладника.

Як вбачається з наданої представником відповідача довідки щодо стану виплати процентів за депозитними договорами позивачів, проценти нараховані та виплачені позивачам в повному обсязі в межах дії строку договорів. При цьому відповідно до п. 3.1.3 договору банківського вкладу фізичної особи в іноземній валюті "Депозитна лінія плюс" № 090-14-DL. USD.12-1083 за період перебування вкладу на депозитному рахунку понад строки встановлені договором проценти на вклад не нараховуються. Таким чином, підстав для стягнення відсотків у розмірі 15,25% річних за період користування коштами ОСОБА_2 з 05.06.2009р. по 20.09.2009р., тобто за ставкою, яка діяла у відповідача після закінчення строку дії договору, на користь ОСОБА_2 не має.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону України "Про банки та банківську діяльність" метою банківського нагляду є стабільність банківської системи й захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та пені у розмірі 3% за кожен день прострочки та відмовляючи в їх задоволені суд виходе з наступного. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" оскільки Закон України "Про захист прав споживачів" не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать зокрема, ті, що відносяться із договорів про надання фінансово-кредитних послуг із задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 1058 ЦК України договори № 090-14-DL. USD.12-1083 та № 090-14-DL.USD.12-1082 від 05.06.2008р., укладені між позивачами та відповідачем не відноситься до договорів про надання фінансово-кредитних послуг із задоволення власних побутових потреб громадян, оскільки мета позивача при банківському вкладі (депозиту) була отримання доходу у виді процентів, які зобов'язувався сплачувати йому відповідач. Таким чином, стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочки задоволенню не підлягає.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У справах за позовами про виконання зобов»язань за договором або про його розірвання вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть бути задоволені, коли така відповідальність передбачена законодавством, що регулює дані правовідносини, або коли моральної шкоди заподіяно не у зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, що виникають з договорів (угод), а внаслідок інших винних дій.

Між сторонами мають місце договірні відносини. Право на відшкодування моральної шкоди мотивовано неналежним виконанням зобов»язань за договором, однак договір банківського вкладу не передбачає відповідальності за моральну (немайнову) шкоду.

Посилання на інші винні дії, що не пов»язані з неналежним виконанням зобов»язань за договором, відсутні. Крім того, укладаючи договір сторони не обумовлювали питання про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» право на відшкодування моральної шкоди буде наявне тоді, якщо моральної (немайнової) шкоди заподіяно небезпечною для життя і здоров»я продукцією (п.5 ч.1 ст.4 Закону).

В даному випадку відсутні не лише обставини, з якими Закон пов»язує виникнення права на відшкодування моральної шкоди, як то заподіяння такої небезпечною для життя і здоров»я продукцією, а й підстави для застосування Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір банківського вкладу не є споживчим кредитом для задоволення побутових (споживчих) потреб, а відтак зазначена норма спірні правовідносини не регулює.

Відносно вимоги сплатити матеріальну шкоду.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що банк не несе відповідальності за будь-які непрямі чи випадкові збитки вкладника чи шкоду (в тому числі недоотриманий прибуток), заподіяну вкладнику, навіть у разі, якщо банк був повідомлений про можливість виникнення цих збитків чи шкоди.

За таких обставин, вимоги позивачів про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі по 16 000грн. кожному є безпідставними

До судових витрат відносяться витрати за послуги, наданні адвокатом.

Як вбачається з матеріалів справи, суду був наданий договір про надання юридичної допомоги, додаткова угода до договору, в якій сторони встановили вартість юридичних послуг, також була надана квитанція, в якій вказується, що кошти перераховані СПД ОСОБА_6 (а не адвокату ОСОБА_6). Виходячи з практики Верховного суду України, якщо Договір про надання юридичної допомоги був укладений з адвокатом, а перерахування коштів було здійснено Суб'єкту підприємницької діяльності, це свідчить про надання не адвокатських, а юридичних послуг приватного підприємця. Таким чином, до суду повинно надаватися платіжне доручення, квитанція або інший документ, який свідчить про одержання адвокатом визначеної суми саме як гонорару, оскільки, відповідно до Правил, тільки він є єдиною формою адвокатської винагороди.

Крім того, представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст.26,42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати на послуги представника у суді.

Тому підстави для відшкодування витрат на правову допомогу на суму 11 700 грн., відсутні.

Посилаючись на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.3, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.15, 509, 525, 526, 533, 611, 612, 623, 625, 626, 1058-1061, 1066 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «СоцКом Банк» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк зі дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН