АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Антоненко Н.О., Прокопчук Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Дзюбенка Р.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просило стягнути з відповідача суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05.06.2008 в розмірі 443 034,36 дол. США та 1 665 418,18 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 246 697,75 дол. США, за відсотками - 196336,61 дол. США, пені за прострочення сплати відсотків - 1 329 160,24 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 336257,94 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2015 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 443 034,36 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.06.2015 становить 9 349 107,77 грн. та 1 665 418,16 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн.

Справа № 753/20778/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14707/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що розрахунок заборгованості здійснений відповідачем є невірним, оскільки суд неправомірно нарахував пеню за вказаним кредитним договором більше ніж за рік та не застосовано строки позовної давності до щомісячних платежів по зазначеному кредитному договору.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення стягнення суми заборгованості з зазначенням еквіваленту в національній валюті України - гривні. Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що кредит надавався в іноземній валюті та позивач просив стягнути заборгованість у доларах США.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того,

що позовні вимоги були доведені в судовому засіданні у повному обсязі.

З таким висновком суду повністю не може погодитись колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (а. с. 34-40) та ОСОБА_3 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 250 000 дол. США, що за курсом НБУ становило 1 213 000 грн., з кінцевим строком повернення до 05.06.2024, зі сплатою 12,90% річних (т.1, а. с. 5-12). Позивач надав ОСОБА_3 кредитні кошти відповідно до виписки про рух коштів по рахунку відповідача (т. 1, а. с. 23). 11.10.2013 Банком була направлена вимога ОСОБА_3 про погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яку останній отримав 18.10.2013 (т. 1, а. с. 28-29). Згідно з п. 8.1 Кредитного договору, за порушення Позичальником термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті (т. 1, а. с. 9). Позивач належним чином виконав свої обов'язки, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 09.06.2015 виникла заборгованість в розмірі443034,36 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.06.2015 становить 9 349 107,77 грн. та 1 665 418,16 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 246 697,75 дол. США; за відсотками - 196336,61 дол. США; пені за прострочення сплати відсотків (за період з 09.06.2014 по 09.06.2015) - 1 329 160,22 грн.; пені за прострочення сплати кредиту (за період з 09.06.2014 по 09.06.2015) - 336257,94 грн. (т, 2 а.с. 9-15). Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 09.06.2015 виникла заборгованість в розмірі443034,36 дол. США та 1 665 418,16 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 246 697,75 дол. США; за відсотками - 196336,61 дол. США; пені за прострочення сплати відсотків - 1 329 160,22 грн.; пені за прострочення сплати кредиту - 336257,94 грн. (т, 2 а.с. 9-15).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості правильними.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до абз. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 був отриманий кредит в сумі 250 000 дол. США (т. 1, а. с. 5-12), тобто сторони погодились на укладення кредитного договору в іноземній валюті. Також у Банка наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку.

З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Матеріали справи свідчать про те, що під час розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом першої інстанції, де просив суд стягнути заборгованість за тілом кредиту та відсотками у валюті кредиту.

Суд першої інстанції на вищезгадані обставини уваги не звернув, в зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Таким чином, вимоги ПАТ «УкрСиббанк» щодо стягнення заборгованості за кредитом та за відсотками з відповідача знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

Що стосується апеляційної скарги відповідача, то колегія суддів вважає її необґрунтованою.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності, разом з тим, колегія суддів не може погодитись з такими доводами апелянта, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 3 085 дол. США в день сплати ануїтетних платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанцій наданих відповідачем, останній здійснював погашення заборгованості в 2011, 2012, 2013 роках (т. 1, а. с. 84-110), чим визнавав свою заборгованість по вказаному кредитному договору, перериваючи тим самим строки позовної давності за останнім.

Посилання апелянта на те, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду будь-яких розрахунків на спростування розрахунків наданих позивачем.

Також, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання апелянта на ненадання позивачем належних доказів по справі на підтвердження суми заборгованості (документи, які надавалися до суду не є первинними), оскільки матеріали справи свідчать, що останні належним чином завірені і не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Таким чином, вимоги ОСОБА_3 незнайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінення рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та за відсотками в іноземній валюті.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом змінити.

Виключити з тексту рішення при стягненні суми заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом посилання на еквівалент в національній валюті України - гривні.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

Н.О. Прокопчук