У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Маляренка А.В.,Попович О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладена угоду № 106281-SOGL про надання кредиту в розмірі 8 100 доларів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та строком погашення - 11 грудня 2009 року. У забезпечення зазначених зобов'язань того ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 106281-SOGL-3, згідно з умовами якого остання зобов'язалась нести відповідальність перед банком солідарно з ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору станом на 14 квітня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 50 414 грн 60 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 20 564 грн 02 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 27 211 грн 78 коп. та штрафів - 2 638 грн 77 коп. Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань, позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом у розмірі 50 414 грн 60 коп..

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 414 грн 57 коп., з яких: заборгованість по кредитом - 20 564 грн 02 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 27 211 грн 78 коп., штрафи - 2 638 грн 77 коп. У решті позову відмовленою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_02_11/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ч. 1 ст. 631 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За змістом положень ст. ст. 256, 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843300/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, у п. 6.8 кредитної угоди від 14 грудня 2007 року № 106281-SOGL сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені та штрафів за даною угодою встановлюється тривалістю п'ять років.

Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності, що не заборонено ст. 259 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843300/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Вирішуючи спір та стягуючи заборгованість за спірним кредитним договором, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, правильно виходив із того, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника в межах збільшеного строку позовної давності, визначеного сторонами у договорі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України для звернення до суду із позовом до поручителя.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваА.В. МаляренкоО.В. Попович