Номер провадження: 22-ц/785/4411/15
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Четвертої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,-

встановила:

У червні 2014року позивачка ОСОБА_3 звернулась з позовом до Четвертої одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6. Про смерть батька вона дізналася в червні 2012 року та звернулась до Державної нотаріальної контори міста Одеси із заявою про отримання спадщини після смерті батька. У той же час їй стало відомо, що вказана заява була отримана та знаходиться в матеріалах спадкової справи Четвертої одеської державної нотаріальної контори, відкритої після смерті ОСОБА_6.

Після цього позивачка неодноразово протягом 2014 року зверталась до нотаріусів про прийняття нею спадщини померлого батька, але за відсутності відповідних документів їй було запропоновано звернутися до суду.

ОСОБА_3 вважає, що є законним спадкоємцем на ? частину спадкового майна померлого, тому просить визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона тривалий час хворіла, лікувалась і не могла своєчасно звернутись у встановлений законом термін до нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину після смерті батька.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, та що саме в шестимісячний строк, визначений законом для її прийняття, вона хворіла та знаходилась на лікуванні.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.10).

У померлого ОСОБА_6 було двоє дітей: позивачка ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.83зв.), та відповідач ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.78зв.).

Спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 за рішенням суду було визнано також ОСОБА_5.

Спадкодавцю ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.81).

Крім того, згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 279327 від 22.02.1999 року та витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_6 є засновником приватного підприємства "Рефтранс" з розміром внеску до статутного фонду 600000 грн. (а.с.73-74,82).

Спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися до нотаріальної контори 31.10.2011 року та 21.12.2011 року, відповідно (а.с.74зв.,75).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_3 18.06.2012 року подавала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, в якій зазначено, що крім неї спадкоємцем є її брат - ОСОБА_4 (а.с.50).

Також 27 травня 2014 року до нотаріальних органів позивачка надала заяву про прийняття спадщини (а.с.51).

У відповідь на дану заяву нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори Ласурія Я.Ю. 19.06.2014 року за № 2424/0214 була надана відповідь, в якій зазначено, що ОСОБА_3 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також про те, що вона не є спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому не вважається такою, що прийняла спадщину (а.с.52). Нотаріусом також було роз'яснено право звернення до суду за продовженням строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1223. ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 статті 1268 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини.

Частиною п. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК країни не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 на те, що про смерть батька вона дізналася лише 10.06.2012 року після отримання свідоцтва про смерть, та відразу 18.06.2012 року звернулася з заявою до нотаріальної контори, з наступних підстав.

В матеріалах справи міститься копія позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП "Рефтранс" про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, датована 28.05.2014 року, в якій вона зазначає, що на протязі шести місяців до 30.12.2012 року вона не змогла звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, оскільки їй було відмовлено в усній формі з посиланням на те, що основна частка спадкового майна знаходиться у Комінтернівському районі Одеської області. При зверненні до нотаріальної контори у Комінтернівському районі їй також відмовили (а.с.101-104).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначене свідчить про обізнаність позивачки про смерть батька.

Крім того, у зазначеній позовній заяві позивачка також вказує на те, що для оформлення документів на прийняття спадщини після смерті батька вона звернулася до адвоката Батухтіної І.В. та 02.07.2011 року оформила на її ім'я доручення з наданням усіх повноважень, що повністю спростовує посилання позивачки на те, що про смерть батька вона дізналася лише у 2012 році.

Таким чином, з моменту смерті ОСОБА_6 і впродовж шести місяців позивачка не зверталась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини та не надала до суду жодних документів, які би свідчили, що остання з 30.06.2011 року по 30.12.2011 року не мала можливості з об'єктивних причин звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Посилання позивачки на довготривале лікування, як на причину пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки з наявних в матеріалах справи медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 01.08.2012 року та протягом 2013 року (а.с.33-35).

Так, надані позивачкою копії виписок з медичної карти та медичні висновки свідчать, що вона знаходилася на лікуванні у вересні, серпні та з 15 по 19 жовтня 2012 року, з 08 по 11 лютого 2013 року, та в зазначений період часу проходила медичні обстеження у КУ "Міська поліклініка № 29" та клініки "Інто-Сана" (а.с.33-41).

При цьому з листів КУ "Міська поліклініка № 29" за № 835 від 17.12.2014 року та клініки "Інто-Сана" за № 252 від 29.12.2014 року вбачається, що у поліклініці відсутня медична картка ОСОБА_3, та в період з 2010 по 2012 роки позивачка не знаходилась на стаціонарному лікуванні в клініці та в зазначений період не зверталась за медичною допомогою амбулаторно (а.с.120, 134).

Таким чином, копії наданих до суду медичних документів свідчать про те, що позивачка в шестимісячний строк після смерті батька, та взагалі, на протязі року, не хворіла та мала змогу звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак цього не зробила.

Посилання апелянта на інвалідність, як на право отримання обов'язкової частки спадщини, відповідно до ст. 1241 ЦК України, колегія суддів вважає також необґрунтованим, з наступних підстав.

Відповідно до посвідчення УСЗН в Суворовському районі серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 була призначена інвалідність 2-ї групи з 05.07.2013 по 31.07. 2014 року (а.с.136).

Згідно з довідкою МСЕК № 733312 від 07.07.2014 року ОСОБА_3 призначена третя група інвалідності строком до 01.08.2015 року (а.с.137).

Зазначене свідчить про те, що інвалідність ОСОБА_3 отримала вже після смерті батька.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка не надала до суду належних доказів, які би свідчили про поважність причин пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко