У х в а л а

ІМенем УКраїни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що 8 лютого 2008 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_4 було укладено договір № 18/08, за умовами якого останньому було надано в кредит кошти у розмірі 30 000 грн зі сплатою 48% за користування ним на строк до 8 лютого 2009 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 8 лютого 2008 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився за належне виконання боржником зобов'язання. 20 червня 2012 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та членом кредитної спілки ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, що належало кредитній спілці до ОСОБА_4 на підставі договору кредиту. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 20 червня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 78 458 грн 22 коп., просила задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту № 18/08 від 8 лютого 2008 року в розмірі 51 455 грн 3 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову до нього скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов суди виходили з того, що заборгованість підлягає стягненню як з боржника так і з поручителя в солідарному порядку.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що 8 лютого 2008 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_4 було укладено договір № 18/08, за умовами якого останньому було надано в кредит кошти у розмірі 30 000 грн зі сплатою 48% за користування ним на строк до 8 лютого 2009 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 8 лютого 2008 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився за належне виконання боржником зобов'язання.

20 червня 2012 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та членом кредитної спілки ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги, що належало кредитній спілці до ОСОБА_4 на підставі договору кредиту.

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за договором станом на 20 червня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 78 458 грн 22 коп.

Згідно зі статтями 553, 554 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. У разі порушення такого зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 1.1 договору про надання кредиту банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк із 8 лютого 2008 року до 8 лютого 2009 року.

Відповідно до п. 7.1 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за договором.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки необхідні такі умови: настання строку визначеного у договорі поруки або настання строку виконання основного зобов'язання; не пред'явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому строк настання виконання основного зобов'язання може настати у строк, визначений договором або законом.

Умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може вважатись встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

За таких обставин, порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані норми закону уваги не звернув, не врахував, що строк повернення кредиту був встановлений до 8 лютого 2009 року, не з'ясував чи з дотриманням встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку заявлені вимоги до поручителя, чи не припинилася порука з підстав передбачених цією статтею, та чи є підстави для покладення відповідальності на поручителя.

З огляду на викладене, порушення судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому постановлена ним ухвала в частині стягнення заборгованості з поручителя не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

В частині вирішення позову до ОСОБА_4 судові рішення не оскаржуються, тому суд касаційної інстанції їх законність не перевіряє.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 вересня 2014 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_5 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук