Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1709/15-ц
Провадження № 2/483/600/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2015 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Басової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

26 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 66 090 грн, проценти у сумі 6 609 грн, а також нараховані грошові кошти в розмірі 1% від вказаної суми за кожний день прострочення в сумі 83 930 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 21 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого він надав ОСОБА_3О у борг грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а останній зобовязався повернути їх до 01 квітня 2015 року. Крім того, 21 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір поруки за яким ОСОБА_2 зобовязався відповідати в солідарному порядку за виконання позичальником ОСОБА_3 усіх його зобовязань за договором позики. Оскільки до теперішнього часу ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання не виконав, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно поручився за виконання його сином зобовязань за договором позики, укладеним з позивачем. Боржник на час розгляду справи перебуває за кордоном. Про судове провадження йому відомо зі слів самого відповідача. Разом із тим, виконати зобов'язання ОСОБА_3 не може через відсутність коштів.

02 грудня 2015 року сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності.

Третя особа в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений за адресою реєстрації місця проживання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_3О у борг грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а останній зобовязався повернути їх до 01 квітня 2015 року, сплачувати проценти у розмірі 2% на місяць та у разі не виконання зобовязань за договором сплатити пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення. Крім того, 21 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір поруки, за яким ОСОБА_2 зобовязався перед позивачем відповідати в солідарному порядку за виконання позичальником ОСОБА_3, усіх його зобовязань за договором позики.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні розписками, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 7-8).

З наданого позивачем розрахунку розміру заборгованості вбачається, що сума неповернутого грошового зобовязання становить 3000 доларів США, що еквівалентно 66 090 грн, пеня, нарахована за період з 01 квітня 2015 року по 25 серпня 2015 року становить 83 930 грн, сума несплачених відсотків становить 6 609 грн (а.с. 9).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК) України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені відповідними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Суд також враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02 липня 2014 року щодо застосування ст. 533 ЦК України, а саме.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що гроші відповідачу були передані в іноземній валюті доларах США, сума, що в цьому випадку підлягає стягненню, має бути розрахована виходячи з офіційного, встановленого НБУ, курсу гривні до долара США.

Офіційний курс української гривні до долара США публікується на офіційному сайті Національного банку України та є загальновідомим.

Згідно із закріпленим у ч. 1 ст. 11 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки курс долара США по відношенню до української гривні на день розгляду справи встановлений НБУ на рівні 23 грн 84 коп. за 1 дол. США, тобто є більшим, ніж той, за яким провів розрахунок позивач, суд, керуючись принципом диспозитивності, стягує суму боргу в межах позовних вимог.

Одним із видів забезпечення виконання зобовязання, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, є порука.

Так, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст. 553 ЦК).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач свій процесуальний обовязок доказування виконав, надав суду належний доказ укладення між ним та третьою особою договору позики та, крім того, доказ укладення між ним та відповідачем договору поруки, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення.

За змістом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що при подачі позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1567 (одна тисяча пятсот шістдесят сім) гривень, що підтверджується квитанціями (а.с. 1-3).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за договором позики та судові витрати.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, ч. 1 ст. 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії ЕО номер 994707, виданий Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області), на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ЕО номер 051054, виданий Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області 29 серпня 1996 року; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму боргу у розмірі 156629 (сто пятдесят шість тисяч шістсот двадцять девять) гривень, з яких: сума боргу - 66090 (шістдесят шість тисяч девяносто) гривень; заборгованість за процентами - 6609 (шість тисяч шістсот девять) гривень; пеня - 83930 (вісімдесят три тисячі девятсот тридцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії ЕО номер 994707, виданий Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії ЕО номер 051054, виданий Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області 29 серпня 1996 року; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1567 (одна тисяча пятсот шістдесят сім) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: