АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/314/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1729/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою директора АТ" Полтавський турбомеханічний завод" - Одаренко К.Ю.

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до АТ" Полтавський турбомеханічний завод", третя особа - Територіальна державна інспекція з питань праці у Полтавській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. В обґрунтування позову, зазначив, що працював на посаді менеджера по збуту на АТ" Полтавський турбомеханічний завод". 15 грудня 2014 року був звільнений з роботи за пунктом 3 ст.40 КЗпП України(у зв'язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку). Зазначаючи, що порушень трудової дисципліни він не вчиняв, а крім того, відповідачем був порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень та порушено порядок отримання згоди на звільнення від профспілкового органу.

На початку розгляду справи доповнив свої позовні вимоги та просив суд також визнати незаконним та скасувати наказ №30/ОК від 28.11.2014 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани, поновити його на попередній роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду. Також, позивач прохав зобов'язати відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення до неї запису про звільнення по п.3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора АТ Полтавський турбомеханічний завод Одаренка К.Ю. від 15.12.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи за ч.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

Поновлено ОСОБА_3 на посаду менеджера по збуту АТ Полтавський турбомеханічний завод.

Скасовано наказ директора АТ Полтавський турбомеханічний завод Одаренка К.Ю. №30/ОК від 28.11.2014 року про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Стягнуто з АТ Полтавський турбомеханічний завод на користь ОСОБА_3 9093, 19 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу з якої підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі.

Стягнуто з АТ Полтавський турбомеханічний завод на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Зобов'язано АТ Полтавський турбомеханічний завод видати ОСОБА_3 дублікат трудової книжки без внесення до неї запису про звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

В іншій частині позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився директор АТ " Полтавський турбомеханічний завод" - Одаренко К.Ю. та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що ОСОБА_3 пропустив тримісячний строк на оскарження наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Також, апелянтом було вказано, що не дотримання профспілкою вимог ст. 43 КЗпП України, при вирішенні питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_3, не залежали від АТ « Полтавський турбомеханічний завод» та відповідно не свідчить про протиправність його дій та наказу про звільнення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, наказ № 30/ОК від 28.11.2014 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, виданий з порушенням, всупереч вимог ст. 43 КЗпП України подання з проханням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_3 за.п. 3 ст. 40 КЗпП України членами профкому розглядалося без його участі, причини його відсутності з'ясовані не були, а тому звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № П/к -000567 від 01.06.2009 р. ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до АТ «" Полтавський турбомеханічний завод" на посаду начальника виробництва турбінних запчастин, наказом № П/ПВ - 01059 від 03.09.2012 р. був переведений на посаду начальника цеху турбінних запчастин та наказом « П/ПВ -00441 від 01.10.2014 року був переведений на посаду менеджеру зі збуту / а.с.43-46/.

Наказом № 13/ОК від 06.06.2014 року до ОСОБА_3 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, з яким у відповідності до ст. 149 КЗпП України, ОСОБА_3 був ознайомлений під розпис., що в свою чергу і не заперечується позивачем у справі / а.с. 48 -51/.

Наказом № 30/ОК від 28.11.2014 року до ОСОБА_3 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани / а.с. 57/. З даним наказом ОСОБА_3 ознайомлюватися відмовився, про що працівниками заводу було складено відповідний акт / а.с.58/ .

Наказом № П/УВ - 00214 від 15.12.2014 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи по. П. 3 ст. 40 КЗпП України, по причині систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правил внутрішнього трудового розпорядку / а.с. 47/.

Відповідно до п.3. ст.40 КЗПП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу проводиться у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, застосувати п. 3 ст. 40 КЗпП можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. При цьому, як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 (далі ? Постанова ВСУ № 9), слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Крім того, звільнення за вказаних підстав є дисциплінарним стягненням, при застосуванні якого необхідно дотримуватись вимог ст.43 КЗпП України.

В свою чергу, на думку колегії суддів, звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, відбулося з порушенням норм трудового законодавства, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з Протоколу № 295 засідання профспілкової організації від 15.12.2014 року/ а.с. 71-72/ всупереч вимог ст. 43 КЗпП України подання з проханням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_3 за п.3 ст. 40 КЗпП України членами профкому розглядалося без його участі та за відсутності його заяви про розгляд вказаного питання без його участі, причини його відсутності з'ясовані не були.

Імперативні приписи ст. 43 КЗпП України зобов'язують первинну профспілкову організацію відкласти засідання якщо працівник або його представник не з'явився в межах п'ятнадцятиденного строку, однак при розгляді подання про звільнення ОСОБА_3це нормативне положення було порушено.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, 28.11.2014 року винесено наказ про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення Підставою для винесення даного наказу стало самовільне залишення робочого місця позивачем 25.11.2014 року, 26.11.2014 року, 27.11.2014 року.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або повноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу не було повідомлено про даний наказ під розписку, як це вимагає закон, а лише складено акт про відмову від надання пояснень.

Крім того, згідно відомостей за листопад 2014 року ОСОБА_3 в листопаді 2014 року отримав премію незважаючи на існування догани, що в свою чергу не заперечувалося відповідачем у справі.

Відповідно до ч.3 ст.151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, позивачу стало відомо про існування наказу від 28.11.2014 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани лише в ході судового розгляду справи, а тому твердження апелянта щодо пропуску позивачем позивної давності на оскарження даного наказу є безпідставними.

Також, згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивача було звільнено з роботи з грубим порушенням законодавства про працю, колегія суддів вважає вірним висновок суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Аналогічного висновку дійшов представник Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області, про що свідчить відповідні пояснення, відповідно до яких при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани 28.11.2014 року та при звільненні 15.12.2014 року порушено ряд норм законодавства про працю, які регулюють порядок застосування дисциплінарних стягнень та вимоги, які має здійснити роботодавець при звільненні працівника. (а.с. 188-189).

При здійсненні розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з п.32 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року, відповідно до якого, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності та інш.), який працівник мав в цей час, та правильно здійснив розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, з яким погоджується колегія суддів..

Посилання апелянта щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_3 під час проведення засідання профспілкової організації, що унеможливило забезпечити його присутність на засіданні, спростовується табелем робочого часу, відповідно до якого позивачем було відпрацьовано повний робочий день / а.с.95/

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу порушення ОСОБА_3 трудової дисципліни, не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки в даному випадку предметом доказування є недотримання процедури отримання згоди на звільнення первинної профспілкової організації, що передбачена ст. 43 КЗпП України.

Відповідно до п.2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників при наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним, а тому вказані вимоги судом першої інстанції були правомірно задоволені.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції не було оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів не перевіряє правомірність висновку суду у цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до АТ" Полтавський турбомеханічний завод", третя особа - Територіальна державна інспекція з питань праці у Полтавській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу директора АТ" Полтавський турбомеханічний завод" - Одаренко К.Ю. - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: __________ О.О.Буленко

Судді: ______________ А.І.Дорош ____________ В.М.Триголов