Справа № 449/1256/14 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/3272/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином,-

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила солідарно стягнути з ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі десяти тисяч гривень, завдану вчиненням неповнолітнім щодо неї злочину, а саме: заподіяння їй легкого тілесного ушкодження.

Заподіяння моральної шкоди обґрунтовувала тим, що внаслідок ушкодження здоров»я вона терпіла фізичну біль протягом місяця і не могла нормально працювати по господарству. Крім того, внаслідок вчинення відносно неї протиправних дій вона терпіла страждання, оскільки відповідач ОСОБА_6 навіть не попросив пробачення, а, навпаки, своїм зухвалим відношенням публічно принизив її честь та гідність перед односельчанами, визнавши свою вину лише в суді, а до цього не визнавав і вона змушена була неодноразово з»являтись у правоохоронні органи для проведення всіх необхідних слідчих дій з метою доведення його вини у вчиненому.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 12.03.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 1000 гривень та сплачений нею судовий збір за подання даного позову в розмірі 10 гривень, пропорційно до задоволених вимог.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, просить його скасувати, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд не дав належної оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні, і дійшов необґрунтованого висновку про розмір моральної шкоди, яка повинна бути їй відшкодована внаслідок вчинення відносно неї злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2012 року неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходячись на вулиці в с.Дусанів Перемишлянського району Львівської області, під час суперечки з ОСОБА_2 кидав у неї камінням, спричинивши їй синці на руках, ногах та садна на правій руці, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження, чим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.07.2014 року до неповнолітнього було застосовано примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_4 строком на один рік (а.с.5).

У відповідності до ст.23 Цивільного кодексу (далі-ЦК) України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, яке міститься в частині першій статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною першою статті 1179 ЦК України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами), якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини (ч.2 ст.1179 ЦК).

Обов»язок батьків (усиновлювачів) відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття, або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Задовольняючи частково вимоги позивача і стягуючи моральну шкоду з неповнолітнього ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що в справі відсутні докази, які б свідчили про відсутність у нього майна.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_4, яка є матір»ю неповнолітнього, підтвердила той факт, що у її сина відсутнє будь-яке рухоме та/або нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення.

Сторона позивача цього факту не заперечила, доказів на його спростування не подала, хоча в силу вимог ст.60 ЦПК України на ній лежить обов»язок довести ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, і клопотання до суду в порядку ст.137 ЦПК України про витребування доказів не заявляла.

Таким чином, відсутність у неповнолітнього ОСОБА_6 на момент розгляду справи майна, не дає підстав для покладення на нього обов»язку відшкодувати позивачеві завдану їй моральну шкоду, оскільки такий обов»язок лежить на його матері - відповідачеві ОСОБА_4, яка у зв»язку з неналежним вихованням сина є винною у вчиненні ним протиправного діяння відносно позивача.

Посилання сторони позивача на отримання неповнолітнім стипендії у зв»язку з навчанням, не може бути згідно з вимогами ст.1179 ЦК України підставою для стягнення з нього завданої шкоди, оскільки для цього необхідно, щоб у нього було майно.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору.

Враховуючи те, що вина неповнолітнього у заподіянні позивачеві легкого тілесного ушкодження встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, у кримінальній справі, а, в силу зазначеної вище норми статті 23 ЦК України, заподіяння фізичній особі тілесного ушкодження означає й заподіяння такій особі моральної шкоди, оскільки ушкодження здоров»я без фізичного болю не може бути (цей факт є загальновідомим і не потребує доказування), - колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, але з урахуванням норми ст.1179 цього Кодексу та встановлених обставин справи, - така шкода підлягає відшкодуванню за рахунок матері неповнолітнього - відповідача ОСОБА_4

Безпідставною є вимога позивача про солідарний обов»язок відповідачів відшкодувати завдану їй шкоду, оскільки злочин вчинено лише неповнолітнім ОСОБА_6, а не спільними їхніми діями.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не працює з травня 2011 року, має на утриманні, окрім неповнолітнього сина ОСОБА_6, ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.24, 25, 26).

З урахуванням вимог ст.23 ЦК України щодо визначення судом розміру моральної шкоди, відсутності у справі доказів на підтвердження тривалості завданого позивачеві ушкодження здоров»я та негативних наслідків, пов»язаних з ним, а також вчинення злочину неповнолітнім та відсутності у його матері ОСОБА_4 заробітку у зв»язку з доглядом за малолітніми дітьми, колегія суддів, вважає, що розумним і справедливим за таких обставин буде визначення моральної шкоди, яка підлягає стягненню у користь позивача з відповідача ОСОБА_4, у розмірі однієї тисячі гривень.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач при зверненні до суду з вказаним позовом сплатила судовий збір у розмірі 100 гривень (а.с.1), а тому він підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 у користь позивача в повному обсязі, оскільки спір є немайновий.

З урахуванням того, що позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатила судовий збір у розмірі 100 гривень, хоча на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору, ставка якого за подання позову у справі немайнового характеру становила 243 гривень 60 копійок, то з відповідача слід достягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 143 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 12 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень та судовий збір в розмірі 100 гривень. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 143 гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.