АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Чічіля В.А.

Суддів : Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.

За участю секретаря : Самойлової М.Д.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову. Вважає, що відкрите, безперервне володіння позивачем понад 10 років гаражем є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 1997 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві приватної, спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_4 - дід позивача, мав у користуванні гараж АДРЕСА_2 при цьому правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно у нього були відсутні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що після смерті її діда - ОСОБА_4, вона безперешкодно та відкрито користується гаражем, що належав йому. В зв'язку з необхідністю оформлення правовстановлюючих документів на гараж вона звернулася до Київської районної у м. Полтаві ради, проте рішенням останньої їй було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на майно, що в свою чергу слугувало підставою для звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність тих обставин, які в своїй сукупності, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, доводили б факт набуття нею права власності на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 за набувальною давністю.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, про те що володіє річчю незаконно.

За змістом ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладено обов'язок доводити обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування в даній справі є факти, що свідчать про законність, добросовісність та відкритість володіння об'єктом понад 10 років.

Як роз'яснено в Постанові Пленуму ВССУ України №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Вірно встановивши обставини по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності в діях позивача ознаки добросовісності володіння, оскільки спірне майно належало її дідові.

За вказаних обставин, місцевий суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Так, посилання апелянта на наявність ордера на право на зайняття спірного гаража, виданого автомотоспілкою Київського району м. Полтави №523 від 7 грудня 2003 року, відсутність інших осіб, що претендують на гараж та власне безперервне володіння гаражем не є обставинами, з якими закон пов'язує можливість визнавати право власності за набувальною давністю.

Беручи до уваги викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.