АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4790/15 Головуючий 1 інст. Овдієнко В.В.
Справа № 621/3394/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого КРУГОВОЇ С.С.,

суддів КОСТЕНКО Т.М.

ОСОБА_1

секретаря Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком №10-а по пров. Рябушанському с. Таранівка Зміївського району Харківської області і зняти їх з реєстраційного обліку вцьому будинку.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком №10-а по пров. Рябушанському с. Таранівка Зміївського району Харківської області, та зняти їх з реєстраційного обліку в будинку №10-а по пров. Рябушанському с. Таранівка Зміївського району Харківської області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом неповно зясовано обставини справи, а рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі зареєстровані в її будинку, але перестали в ньому проживати з 19 лютого 2014 року, переїхавши на постійне місце проживання до м. Харкова, квартирою не цікавляться, не виконують обовязків членів сімї, передбачених ЖК України. Її звернення до відповідачів про добровільне їх зняття з реєстрації були марними. Про вказані обставини вона повідомляла суду, на підтвердження своїх доводів надавала документи, але суд не звернув уваги та не надав належної оцінки доказам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на положення ч.2 ст. 405 ЦК України, виходив з того, що позивачкою не було надано доказів відсутності відповідачів в спірному житловому приміщенні понад один рік, не було надано і доказів вибуття відповідачів на інше постійне місце проживання.

З таким висновком суду судова колегія погоджується з наступних підстав.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, спірними є права користування відповідачів житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, пров. Рябушанський, №10-а.

Даний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2010 року належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 - позивачу у справі /а.с.8-10/.

В цьому будинку, крім позивача, згідно довідки Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 27.11.2014 року зареєстровані: її колишній чоловік - ОСОБА_3та його син ОСОБА_4 /а. с. 11/. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.08.2014 року /а. с. 15/.

У відповідності до розяснень п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5 члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Оскільки спірними є права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування останнім, то застосуванню підлягають положення статті 405 ЦК України.

Так, частина 2 статті 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Матеріали справи не свідчать про наявність між позивачем та відповідачами будь-яких домовленостей з приводу реалізації прав відповідачів на користування спірним житловим будинком.

У відповідності до вимог ст. 58-60 ЦПК України позивачем не доведено, що відповідачі вибули зі спірного житлового приміщення на інше постійне місце проживання. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачі мають інше житло.

Акт обстеження № 202 від 22.11.2014 року, складений депутатом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_5 у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтверджує, що в спірному будинку відповідачі не проживають лише з 19.02.2014 року /а.с.12/.

До суду позивач звернулася з позовом 01.12.2014 року /а.с.2-5/.

Отже, позивач не надала суду доказів, що відповідачі відсутні без поважних причин в спірному житловому приміщенні понад один рік.

Як розяснює п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки судом першої інстанції було відмовлено у позбавленні права користування відповідачів жилим приміщенням, то у суду були відсутні і підстави для зняття їх з реєстраційного обліку.

Судова колегія, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини по справі, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні і правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324,325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді