АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Вовк Є.І.
№22-ц/796/8073/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Мазурик О.Ф., Гаращенка Д.Р.

при секретарях: Івановій А.А., П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Відділ будівництва, архітектури та землекористування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення меж земельної ділянки, визнання дій протиправними, зобов'язання не чинити перешкоди та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: встановити, що межа між земельними ділянками кварталу №90271 в Бортничах м. Києва НОМЕР_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та НОМЕР_2, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1, має ламану лінію та проходить від АДРЕСА_1 по стіні літньої кухні «Б» домоволодіння НОМЕР_3, довжиною 6,17 м від пункту 9 до пункту 12, повертає перпендикулярно +1,42 м від пункту 12 до пункту 11, і далі прямою лінією довжиною 61,77 м, при цьому межовими знаками слугуватиме збудований ОСОБА_2 суцільний паркан з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м; визнати дії ОСОБА_5 по перешкоджанню ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою протиправними; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий НОМЕР_1 площею 1037,56 кв.м, яка відведена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у встановленні суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м на вказаній межі між земельними ділянками кварталу №90271 в Бортничах м. Києва НОМЕР_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2, та НОМЕР_2, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1; стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено, що межа між земельними ділянками кварталу №90271 в Бортничах м. Києва НОМЕР_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та НОМЕР_2, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1, має ламану лінію та проходить від АДРЕСА_1 по стіні літньої кухні «Б» домоволодіння НОМЕР_3, довжиною 6,17 м від пункту 9 до пункту 12, повертає перпендикулярно +1,42 м від пункту 12 до пункту 11, і далі прямою лінією довжиною 61,77 м.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у встановленні ОСОБА_2 суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м на вказаній межі між земельними ділянками кварталу №90271 в Бортничах м. Києва НОМЕР_1, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та НОМЕР_2, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою кадастровий НОМЕР_1 площею 1037,56 кв.м, яка відведена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що жоден із його доводів не був урахований. Фактично вони були тільки частково продекларовані в рішенні, не вказано судом ніяких доводів.

Крім того, суд проігнорував рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2005 року в цивільній справі №2-206/2005, яким передбачено можливість встановлення паркану лише з прозорих матеріалів, що не порушувало б його права та норми чинного законодавства.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без змін.

Треті особи: ОСОБА_3, Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, Відділ будівництва, архітектури та землекористування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що з метою реалізації своїх прав та попередження конфліктних ситуацій з відповідачем з приводу порядку користування суміжними ділянками, які систематично виникали між сторонами, позивач має право на встановлення суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м на встановленій межі між земельними ділянками сторін.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст.309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 28 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за актовим записом № 4529, реєстраційного посвідчення НОМЕР_4 Київського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 10 жовтня 2007 року та витягу з Державного реєстру правочинів ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку № АДРЕСА_1, яку виміняв у ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Сторони у справі є сусідами, земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні позивача та земельна ділянка, яка належить на праві власності відповідачу межують. На межі знаходиться прозорий паркан із сітки «рабиці».

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2005 року позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про відновлення межі між сусідніми земельними ділянками, усунення порушень права землекористування задоволено частково. Встановлено, що межа між земельними ділянками кварталу №90271 в Бортничах м. Києва НОМЕР_1, що знаходиться в користуванні ОСОБА_8 та НОМЕР_2, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1, має ламану лінію та проходить від АДРЕСА_1 по стіні літньої кухні «Б» домоволодіння № 10, довжиною 6,17 м від пункту 9 до пункту 12, повертає перпендикулярно +1,42 м від пункту 12 до пункту 11, і далі прямою лінією довжиною 61,77 м. При цьому межовими знаками слугуватиме збудований ОСОБА_8 паркан із сітки «рабиця» висотою до 2-х метрів на фундаменті висотою не вище 0,4 м. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у встановленні вищевказаної межі між земельними ділянками.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Таким чином, вищевказаним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2005 року вже встановлені межі між земельною ділянкою, яка знаходиться в користуванні позивача ОСОБА_2 та земельною ділянкою відповідача ОСОБА_1

Крім того, як визначено частиною 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились, або стали невиразними.

Частиною 2 ст.106 ЗК України передбачено, що види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно з ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюється межовими знаками встановленого зразка, які встановлюються на підставі технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Як вбачається з пояснень представника третьої особи Департаменту земельних ресурсівКиївської міської державної адміністрації від 08 квітня 2015 року направлених на адресу суду першої інстанції відповідно до Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18 травня 2010 року №376 межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Додатком 3 до вищевказаної Інструкції затверджено зразок межового знака (він складається з деталей 1, 2, 3, 4 зразки яких встановлюються зазначеною Інструкцією, а тому паркан не вважатися межовим знаком.

Суд першої інстанції встановивши межі між земельними ділянками не врахував, що згідно з ст.158 ЗК України це питання віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Крім того, як пояснили в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача, відповідач та його представник, спору між сторонами щодо межі між земельними ділянками, на яких розміщені їх будинки, немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були враховані вищевказані обставини, а тому суд дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Вимоги позивача про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у встановленні ОСОБА_2 суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м задоволенню також не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною ч.2 ст.386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок, зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, встановлення, зберігання межових знаків, тощо).

Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України).

Статтею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Згідно з ч.2 ст.108 ЗК України власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Суд першої інстанції надаючи дозвіл на зведення суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м, не звернув уваги на порушення прав відповідача щодо інсоляції будинку, оскільки стаття 103 ЗК України «Зміст добросусідства» зобов'язує власників та користувачів земельних ділянок обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (в тому числі затінення ділянки).

В Україні тривалість інсоляції повинна складати для житлових приміщень та прирівняних до них будинках та дворових територіях не менше 2,5 годин на добу в період з 22 березня по 22 вересня. Нормативна тривалість інсоляції повинна бути забезпечена: в житлових квартирах - не менш, ніж в одно, - двох, трьохкімнатній квартирі та не менш, ніж в двох житлових кімнатах в чотирьохкімнатній квартирі, спальнях гуртожитків та готелях (не менш ніж 60% кімнат).

Огорожа повинна бути провітрюваною, прозорою, не перешкоджати інсоляції приміщень сусідніх житлових будинків.

Згідно ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є малими архітектурними формами, розміщення яких здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Колегія суддів вважає, що паркан із твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 метри на фундаменті висотою не нижче 0,4 м порушує права відповідача щодо інсоляції його будинку.

При цьому позивачем доказів на підтвердження того, що побудова вищевказаного паркану не буде порушувати прав відповідача, позивачем не надано.

Як роз'яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

На порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд першої інстанції не попередив сторін про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, враховуючи характер спірних правовідносин, не роз'яснив сторонам їх право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, з урахуванням того, що відповідач в своєму клопотанні посилався на те, що розподільча межа проходить на відстані 0,8 м від стіни його будинку в якому знаходиться три вікна, в які промені сонця попадають лише на короткий час та зазначав, що лише судово-технічна, будівельна та екологічна експертиза зможе вирішити спірні питання.

А тому колегія суддів приймає до уваги висновок експертного дослідження від 05 жовтня 2015 року №1005 проведеного судовим експертом Командировим О.В. наданого відповідачем в суді апеляційної інстанції на підтвердження своїх заперечень відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України.

Як зазначено у вищевказаному висновку діючими нормативно-правовими документами у галузі будівництва, містобудування облаштування паркану 2,5 метри заввишки з непрозорих матеріалів на фундаменті висотою не нижче 0,4 м між домоволодіннями АДРЕСА_2 не допускається, оскільки у разі зведення паркану 2,5 метри заввишки з непрозорих матеріалів на фундаменті висотою не нижче 0,4 м між домоволодіннями АДРЕСА_2 будуть порушені містобудівні, технічні та санітарні вимоги, а саме: п.3.19 ДБН (1); п.3.2, п.3.4 та п.3.10 ДБН (2); п.6.7 ДБН (3); п.2 ДСТУ (4); п.5 СанПіН (6) (т.2 а.с. 81-93).

Даний висновок апеляційна інстанція вважає належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки позивачем протилежного суду не доведено.

Твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 систематично та безпідставно чинить перешкоди позивачу та особам, які постійно проживають у будинку у користуванні як житловим будинком, так і земельною ділянкою, яка відведена для користування будівлею та своїми діями принижує честь і гідність позивача, чим створює неможливі умови співіснування, а саме: що відповідач неодноразово протягом 2007-2014 років самовільно, без згоди позивача, здійснював проникнення на відведену в користування позивачу земельну ділянку, неодноразово забруднював, відведену позивачу земельну ділянку та розташоване на ній майно, забороняв на їх пропозиції будувати паркан, погрожував знести будь-яку загорожу, яка буде збудована позивачем, неодноразово пробивав колеса належного їм автомобіля, постійно здійснює скандали та провокує конфлікти, в тому числі поза межами подвір'я в громадському місці в присутності сторонніх осіб, погрожував особисто ОСОБА_3 фізичною розправою у разі продовження її проживати в будинку з хуліганських мотивів, пошкодив особисте майно: клітку та вольєр, умисно зрубав дерева, які росли на земельній ділянці позивача колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач чинить йому перешкоди саме у здійсненні права користування земельною ділянкою, так як вчинення відповідачем хуліганських дій, погроз, пошкодження останнім майна ОСОБА_11 та приниження честі та гідності останнього не свідчать про вчинення відповідачем позивачу перешкод в користуванні земельною ділянкою та вищезазначені порушення прав позивача не підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем в даному позові.

Виходячи з наявних у матеріалів справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2

про встановлення, що межа між земельними ділянками кварталу № НОМЕР_5 Бортничах м. Києва, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та № 90:271:018, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 має ламану лінію та проходить від АДРЕСА_1 по стіні літньої кухні «Б» домоволодіння № 10, довжиною 6,17 м від пункту 9 до пункту 12, повертає перпендикулярно +1,42 м від пункту 12 до пункту 11, і далі прямою лінією довжиною 61,77 м;

про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у встановленні ОСОБА_2 суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів висотою 2,5 м на фундаменті висотою не нижче 0,4 м на вказаній межі між земельними ділянками кварталу №90271 в Бортничах м. Києва № НОМЕР_5, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 та № 90:271:018, що знаходиться у користуванні ОСОБА_1;

про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий № 90:271:022022 площею 1037,56 кв.м, яка відведена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки, зобов'язання не чинити перешкоди у встановленні суцільного паркану з твердих непрозорих матеріалів, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді