Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000,00 гривень завдатку.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права за неповно з»ясованих обставин справи.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами було досягнуто усної домовленості про продаж фірми «АНКО» є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами по справі. При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано те, що згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Вказує, що оскільки чинне законодавство України не містить поняття як «продаж» фірми, то об»єктом договору купівлі-продажу могло бути майно ТОВ Фірми «АНКО», немайнові права ТОВ Фірми «АНКО» - в інтересах та від імені фірми «АНКО», або частка у статутному капіталі ТОВ Фірми «АНКО»- в інтересах та від імені засновників ТОВ Фірми «АНКО».

_____________________________________________________________________________

Справа № 572/921/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/1220/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_4

В даному випадку відсутній договір купівлі продажу частки у статутному капіталі ТОВ Фірми «АНКО», відсутній протокол загальних зборів, що свідчить про те, що завдатком забезпечено не продаж частки у статутному капіталі ТОВ Фірми «АНКО» - фізичною особою засновником, а інша господарська операція вчинена в інтересах та від імені ТОВ Фірми «АНКО» і на час розгляду справи закінчена та зобов»язання ТОВ Фірми «АНКО» перед ОСОБА_2 виконані у повному обсязі.

Доводить, що оскільки розписка підписана ОСОБА_1 як посадовою особою ТОВ Фірми «АНКО», позов пред»явлено та задоволено до неналежного відповідача, без повного, всебічного та об»єктивного дослідження обставин справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону вказане рішення повністю не відповідає.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існувала усна домовленість про продаж ОСОБА_1 ОСОБА_2 ТОВ Фірми «АНКО» і виконання зобов»язання було забезпечено завдатком в розмірі 50 000,00 гривень, який позивач сплатив відповідачу відповідно до розписки від 26.08.2013 року та оскільки порушення зобов»язання сталося з вини відповідача, то він зобов»язаний повернути позивачу суму отриманого завдатку в розмірі 50 000,00 гривень.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись повністю не може.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, який підлягає поверненню позивачу у цьому ж розмірі.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50 000,00 гривень в рахунок попередньої оплати за продаж фірми «АНКО». З метою забезпечення укладення основного договору ОСОБА_1 надавалась розписка ОСОБА_2 про отримання грошової суми./а.с.5/

В подальшому сторони основний договір не уклали, повернути отриману суму ОСОБА_1 відмовився.

Проте, на думку колегії суддів, наявну в матеріалах справи розписку відповідача про отримання ним завдатку не можна вважати договором, яким би стверджувались наміри та взаємні зобов'язання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу фірми.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору 50 000,00 гривень авансу повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сума переданих позивачкою відповідачу коштів є завдатком.

З огляду на викладене, колегія суддів рахує, що отримана відповідачем грошова сума у розмірі 50 000,00 гр. не може бути визнана завдатком, переданим на виконання договору купівлі-продажу, а отже є авансом, який має бути повернутий у тому ж розмірі, у якому передавався у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу, що авансувався даною грошовою сумою, не укладений.

Приймаючи до уваги, що наявні у справі докази свідчать про те, що спірні кошти внесені позивачем в рахунок належних з нього платежів і відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України є авансом, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового, зазначивши, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку задоволено з підстав, визначених ч.2 ст.570 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов пред»явлено до неналежного відповідача колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, та було встановлено в суді першої інстанції, що сума коштів була передана ОСОБА_1 як фізичній особі, а не як директору ТОВ Фірми «АНКО».

Колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи представників апелянта під час апеляційного розгляду справи, якими вони фактично, в усному порядку, доповнили апеляційну скаргу та просили визнати висновки почеркознавчої експертизи від 07.04.2015 року неповними.

Матеріалами справи також встановлено, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 з висновками почеркознавчої експертизи погоджувався, висновок експерта судом першої інстанції не було визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. В поданій апеляційній скарзі протягом строку на апеляційне оскарження та у суді першої інстанції дане питання не ставилось.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз»яснено судам, що право на доповнення чи зміну апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження. Ст.300 ЦПК України не дає апеляційному суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку та внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, тому відповідні заяви, подані після визначеного законом строку, не повинні прийматися до розгляду, а повертаються заявникові ухвалою судді-доповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000,00 /п»ятдесят тисяч/ гривень, 00 копійок авансу, а також 500,00/п»ятсот/ гривень 00 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

ОСОБА_5