Справа № 575/451/15-ц
Провадження № 2/575/165/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. смт. Велика Писарівка

ОСОБА_1 районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря Доценко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 06.11.2002 року в Іванівській сільській раді ОСОБА_1 району, актовий запис № 09, та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дитиною віку повноліття. Спільне життя між сторонами не склалось з різних причин. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, неповнолітня дитина проживає разом з матірю позивачем по справі, і перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає. За таких обставин позивач просить позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій проти позову в частині розірвання шлюбу не заперечує, а позов в частині стягнення аліментів визнає частково, оскільки через відсутність постійного заробітку має можливість сплачувати лише 500 гривень щомісячно.

Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ст.ст. 111,112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з'ясувати фактичні взаємини подружжя, і зобов'язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи те, що відповідач у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.11.2002 року в Іванівській сільській раді В.Писарівського району Сумської області, актовий запис № 09, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-БП № 064696 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Сторони проживають окремо, шлюбних та сімейних стосунків сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти його розірвання також не заперечує. Отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін.

З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу.

Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище.

У відповідності до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька.

У відповідності до свідоцтва про народження неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у графі «батько» значиться ОСОБА_3 (а.с.7).

На даний час сторони спільно не проживають, неповнолітня дитина проживає разом з матірю позивачем по справі та знаходиться на її утриманні (а.с.10).

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що позивач працює в КЗ «Охтирська ЦРЛ» на посаді акушерки І категорії, отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить 2901,57 грн.(а.с.8), інших джерел доходів не має. Крім того, позивач має повнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка навчається в Національному гірничому університеті (м.Дніпропетровськ), потребує матеріальної допомоги і позивач надає їй таку допомогу. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що позивач не має можливості самостійно надавати неповнолітній дитині належне матеріальне утримання та забезпечувати власні потреби.

Судом також встановлено, що відповідач має задовільний стан здоровя, інвалідом не являється, зі слів позивача неофіційно працює, має високий заробіток, тому має можливість працевлаштуватись офіційно і надавати на утримання неповнолітньої дитини матеріальну допомогу у визначених законодавством розмірах, оскільки відсутність постійного офіційного місця роботи та заробітку не звільняє відповідача від аліментного обовязку.

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Враховуючи обставини справи, думку позивача щодо прізвища після розірвання шлюбу та щодо розподілу судових витрат, з урахуванням майнового стану сторін, приписів ст.184 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі, починаючи стягнення від дня предявлення позову, а також судовий збір на користь держави.

керуючись ст.ст.110, 111, 112,114, 180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України,

ст.ст. 10,11,27,31,60,209,212,214,215,367 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Іванівській сільській раді В.Писарівського району Сумської області 06.11.2002 року, актовий запис № 09.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу іменувати за прізвищем - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 гривні 60 копійок в рахунок повернення сплаченої суми судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 14.05.2015 року і до досягнення дитиною віку повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через ОСОБА_1 районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 червня 2015 року.

Суддя: А.І.Савєльєва