У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача відмовлено за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що п. 12.11 договору лізингу, укладеного між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", передбачає право лізингодавця не повертати кошти сплачені лізингоодержувачем як комісію за організацію договору у разі розірвання договору з ініціативи позивача і, в період коли комісія за організацію договору вже сплачена, а авансовий платіж ще не сплачено, без права лізингоодержувача на одержання будь-якої компенсації.

Зміст оспорюваного п. 12.11 договору є несправедливим відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Про дисбаланс прав і обовязків за договором лізингу між позивачем і відповідачем на шкоду позивача свідчить: наявність жорсткої відповідальності лізингоодержувача за розірвання договору з його ініціативи (сплата штрафу, не повернення комісії за організацію) за відсутності відповідальності у лізингодавця за ініціативу розірвати договір.

Оспорюване положення договору передбачає нерівні умови захисту порушених прав та інтересів позивача, створює дисбаланс прав та інтересів сторін договору.

Додає, що в квитанції № 24808.12.04.1 від 31.07.2014 року про сплату 15 000 грн. зазначено призначення платежу "реєстраційний платіж згідно договору № 000837 від 31.07.2014 р.".

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 559/522/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1249/2015 Суддя-доповідач ОСОБА_5

Оскільки в договорі такого поняття як "реєстраційний платіж" ніде не зазначено, можна стверджувати, що сплачені кошти були отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" зазначає про законність та обгрунтованість рішення суду. Просить про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання умов договору несправедливими.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що 31 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" укладено договір фінансового лізингу № 000837, згідно якого лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 сплатив 15000 грн. комісії за організацію договору, що підтверджується копією квитанції № 24808.1204.1 від 31.07.2014 року (а.с. 13).

18 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" з проханням розірвати укладений між ними договір фінансового лізингу та повернути сплачену ним суму комісії за організацію договору (а.с. 14).

ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон", листом від 09 вересня 2014 року вих. № 380, повідомила ОСОБА_3, що з 21.08.2014 року укладений між ними договір фінансового лізингу вважається розірваний, на підставі його заяви, а комісія за організацію договору, відповідно до п. 12.11 договору, поверненню не підлягає (а.с. 15).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 16 цього закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, згідно положень вищезазначеного закону, перелік можливих, обумовлених сторонами, лізингових платежів не є вичерпним.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, який закріплено у пункті 3 статті 3 ЦК України.

Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього ж кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Розділом 12 укладеного між сторонами договору встановлена відповідальність сторін за невиконання умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, пені та інших відшкодувань.

Згідно п. 12.11 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається (а.с. 8 зворот).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" відмовляючи ОСОБА_3 у поверненні комісії за організацію договору діяла відповідно до положень укладеного між ними договору.

Твердження автора апеляційної скарги про те, що положення п. 12.11 укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими згідно п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" спростовуються нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Як вірно враховано судом першої інстанції, для визначення умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 при підписанні договору ознайомився та погодився з його умовами у повному обсязі, зокрема і стосовно положення п. 12.11 про не повернення комісії за організацію даного договору, що підтверджується заявою ОСОБА_3 (а.с. 24).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 не доведено, а судом не встановлено передбачених законом підстав для визнання п. 12.11 договору фінансового лізингу несправедливим.

Суд першої інстанції вірно застосував положення Закону України "Про захист прав споживачів" у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України "Про фінансовий лізинг", який є для цих відносин спеціальним.

Твердження апеляційної скарги про отримання ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" коштів у сумі 15000 грн. без належної правової підстави спростовуються матеріалами справи, зокрема п. 8.2.1.а укладеного між сторонами договором фінансового лізингу (а.с. 6 зворот) та додатком № 1 до договору, у якому встановлено комісію за організацію договору у сумі 15000 грн. (а.с. 10).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2