У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позову зазначав, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 26 серпня 2008 року, на суму 300 тис. доларів CШA, що становило 2 310 000 грн за курсом Національного Банку України на час звернення до суду з позовом. Строк повернення боргу - 1 січня 2009 року. Однак гроші у зазначений строк відповідач не повернув, на вимоги про повернення відповідає відмовами. Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь борг у розмірі 2 310 000 грн за договором позики та судові витрати у справі.

У процесі розгляду справи сторони зробили спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2009 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2010 року про виправлення описки, затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за якою відповідач ОСОБА_4 у рахунок погашення заборгованості в розмірі 2 310 000 грн за договором позики від 26 серпня 2008 року передає у власність позивачу ОСОБА_3:

- земельну ділянку площею 0,1500 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

- земельну ділянку площею 0,0500 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства;

- об'єкт нерухомого майна - недобудований житловий будинок літ. «А-2», розташований за адресою по АДРЕСА_1;

- легковий автомобіль «TOYOTA CAMRY», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано недобудований житловий будинок, зазначений на плані літ. «А-2», розташований за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом нерухомого майна.

Визнано право власності на об'єкт нерухомого майна: недобудований житловий будинок, зазначений на плані літ. «А-2», розташований за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, розташовану на території Володимирівської сільської ради по АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на легковий автомобіль «TOYOTA CAMRY», седан, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Зобов'язано Запорізьке ВРЕР № 2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області зняти з обліку зазначений автомобіль, який належить згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_4 і переоформити право власності на вказаний автомобіль на ОСОБА_3 на підставі даної ухвали суду.

Провадження у справі закрито.

He погоджуючись із ухвалою суду, в листопаді 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій зазначало, що вказаною ухвалою порушуються його права, оскільки за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2010 року на користь банку стягнуто з ОСОБА_4 6 171 939 грн 12 коп., однак виконати це рішення неможливо, оскільки за оскаржуваною ухвалою суду все майно, яке належало ОСОБА_4, передано ОСОБА_3, що унеможливлює звернення стягнення на майно боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» закрито.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до цього ж суду для розгляду по суті.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що подана на затвердження судом мирова угода стосується заявлених позовних вимог, не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів сторін у справі.

Суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження у справі, виходив із того, що у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутнє право на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки банк не брав участі у справі, про права та обов'язки якого суд першої інстанції питання не вирішував. Разом з тим судом апеляційної інстанції вирішувалося питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки суд не мав змоги висловлюватися з питання наявності у банка права на апеляційне оскарження рішення суду, тому справа була призначена до судового розгляду.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження, крім осіб, які брали участь у справі, мають також і особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка затверджується судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її затвердження.

У даному випадку, закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що права та обов'язки банка не порушені затвердженою мировою угодою.

Разом з тим апеляційний суд не звернув уваги на доводи представника банку про те, що позовна заява ОСОБА_3 подана про стягнення ОСОБА_4 боргу у розмірі 2 310 000 грн, при цьому вимоги про визнання права власності на нерухоме та рухоме майно не заявлялися, а тому мирова угода могла стосуватися лише грошових коштів. Умови мирової угоди мають безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення у ній дій, коштів чи майна, які не належать до цього предмета. Крім того, судом першої інстанції у разі визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку було порушено правила виключної підсудності, оскільки зазначена земельна ділянка розташована на території Володимирської сільської ради Запорізької області, а ухвала про затвердження мирової угоди постановлена Шевченківським районним судом м. Запоріжжя. 10 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 відповідає за кредитними зобов'язаннями ТОВ ТВК «Сандра Голд» у розмірі 5 500 тис. грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку 6 171 939 грн 12 коп. Про такі обставини було зазначено в апеляційній скарзі, крім того, зазначено, що визнання права власності на вищезазначене майно стосується прав та обов'язків банку, оскільки таким чином відповідач ухиляється від виконання зобов'язань, які виникли у нього у зв'язку з укладенням договору поруки з банком. Крім того, представником банку було зазначено, що на спірне майно було накладено арешт, що унеможливлює відчуження майна власником, а постановлення ухвали про затвердження мирової угоди чинить перешкоди у виконанні рішення суду про стягнення кредитної заборгованості з відповідача.

Отже, закриваючи провадження у справі, апеляційний суд не врахував, що між відповідачем у справі та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладений договір поруки, а отже, не перевірив, чи не суперечать закону умови затвердженої мирової угоди та чи не порушують права чи інтереси інших осіб, зокрема банку.

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, постановлена судом апеляційної інстанції ухвала про закриття апеляційного провадження є передчасною, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

В.А. Черненко