Справа №589/2676/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Стародубцева Л. О.
Номер провадження 22-ц/788/2172/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міського управління юстиції у Сумській області, третя особа : Шосткинська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, в якому просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5, яким виключити відомості про батька дитини і визначити по-батькові дитини - ОСОБА_5.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Вважає, що судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення, безпідставно не враховано думки дитини та висновку органу опіки та піклування Шосткинської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 Вказує, що відносно відповідача порушувалось кримінальне провадження, в ході якого було доведена його аморальна поведінка щодо дітей і сім'ї. Зазначає також, що відповідач свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків, дитину не відвідує, аліменти не сплачує.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_5 сторона не оскаржується.

Заслухавши пояснення апелянта, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2007 року ( а.с. 7 ) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

14 січня 2015 року ВРАЦС по Шосткинському району реєстраційної служби Шосткинського міського управління юстиції у Сумській області видано повторно свідоцтво про народження ОСОБА_5, батьком його було вказано ОСОБА_4 ( а.с. 6 - на звороті ).

Рішенням суду від 03 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на утримання сина ОСОБА_5, до його повноліття ( а.с. 8 ).

17 лютого 2015 року сторони зареєстрували свій шлюб, який було розірвано в судовому порядку 18 травня 2015 року ( а.с. 9 ).

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з ОСОБА_3 та знаходиться у неї на утриманні ( а.с. 10, 13 ).

Згідно довідки ВДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів станом на 22 липня 2015 року становить 2 645 грн. 16 коп. ( а.с. 89 ).

Згідно висновку №01-15/1344 від 26 травня 2015 року ( а.с. 14 ), орган опіки та піклування при Шосткинській районній державній адміністрації просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_5, в зв'язку з тим, що він не виконує батьківських обов'язків та використовує його для досягнення своїх інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, не сприятиме захисту інтересів дитини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п. 2) ч. 1 даної норми ).

Як роз'ясноно у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » ( зі змінами ), позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В пункті 18 згаданої постанови роз"яснено також, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ( дітей ) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що сторони припинили подружні стосунки у квітні 2015 року, 29.05.2015 року набрало законної сили рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами ( а.с. 9 ), а з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав позивачка звернулася 08.06.2015 року ( а.с. 2 ), тобто через 10 днів після розірвання шлюбу.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що на даний час немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина. При цьому суд вірно виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони припинили подружні стосунки у квітні 2015 року, 29.05.2015 року набрало законної сили рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами ( а.с. 9 ), а з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав позивачка звернулася 08.06.2015 року ( а.с. 2 ), тобто лише через 10 днів після розірвання шлюбу.

Апелянт факт проживання сторін разом до квітня 2015 року та ведення спільного господарства не заперечує.

Виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина, позивач отримала 20 квітня 2015 року. Нарахована відділом ДВС, станом на 22 липня 2015 року, заборгованість по сплаті аліментів не свідчить про злісне невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідач в своїх письмових поясненнях ( а.с. 68-69 ) стверджує, що він всіляко допомагав ОСОБА_3 у вихованні сина, як матеріально так і морально, любить його та бажає з ним спілкуватись, від виконання своїх батьківських обов'язків він не відмовляється.

Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив висновок органу опіки та піклування при Шосткинській районній державній адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, так як даний висновок був зроблений поверхнево, на підставі лише однієї бесіди з батьками дитини.

Малолітній ОСОБА_5, в силу свого віку, не може повною мірою усвідомити, що потягне за собою для нього втрата зв'язку з рідним батьком та чи буде це в його інтересах.

Слід зазначити також, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 129 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а тому твердження апелянта щодо аморальної поведінки відповідача є не доведеними.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина. Доводи апеляційних скарг та надані позивачем докази таких висновків суду не спростовують.

Питання щодо можливості позбавлення відповідача батьківських прав може бути предметом повторного судового розгляду, у випадку невиконання ОСОБА_4 своїх обов'язків.

Таким чином, суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -