Справа № 640/2129/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року

Київський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Невядомського Д.В.

при секретарі Кузнецовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «Автофінанс», в особі Харківсько філії ТОВ «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс», в особі Харківської філії ТОВ «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування свого позову позивач вказав, що 28 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №009649 фінансового лізингу з додатками (далі Договір), згідно якого предметом лізингу по даному Договору є трактор МТЗ-892 Білорус.

Відповідно до умов Договору Лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу (Позивачу) на строк та на умовах, передбачених Договором.

Позивачем, на виконання умов Договору, в період з 03.03.2014р по 02.04.2014р. було сплачено, на рахунок відповідача, авансовий платіж та комісію за передачу предмета лізингу, в розмірі 99 000.00 грн..

До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду Лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати Лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8 договору): перший лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу.

Крім того позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених Законом.

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед Лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність Лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12 Договору стосовно Лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору Лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Таким чином, є факт включення відповідачем у договір несправедливих умов, що є порушенням прав позивача як споживача.

Також відповідачем в усній формі було запропоновано позивачу змінити предмет лізингу, в підтвердження чого, позивач повинен був сплатити 30 020,00 грн., що, й в подальшому було зроблено позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (Лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить Лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із Лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане Лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно п.1.4 Договору, Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Проте, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЩС України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений Лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед Лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений Лізингодавцем, продавець (постачальник) та Лізингодавець несуть перед Лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета Лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення Лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і Лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими.

Несправедливими також є, зокрема, умови договору про:

- встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

- надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір,

без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

· визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на

· момент укладення договору;

· надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Частинами 1,2,3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно п. 5.4 Договору, Лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізингодавця як власника предмета Лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета Лізингу.

Отже, положення розділу 10 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, слід вважати доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3, розділ 10).

Згідно ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

На думку позивача, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1ст. 3 ЦК України), та ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.

Відповідно до положень ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, а представник відповідача проти позову заперечував за наступних підстав.

Так, позивачем не доведено жодної з підстав, передбачених ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: не доведено недобросовісність відповідача, суттєвого дисбалансу прав та обовязків сторін, завдання умовами договору шкоди споживачеві. Крім того, відносини фінансового лізингу, врегульовані не лише договором лізингу, а й положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг" та Цивільного кодексу України, але Позивачем не наведено прикладу "несправедливих умов договору", які б порушували норми цього спеціального законодавства, якими вони є по відношенню до загальних норм Закону України "Про захист прав споживачів".

Позивачем зазначається про складові першого лізингового платежу «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» (п. 8.2.1. Договору) як такі, що виходять за межі переліку платежів, передбачених чинним законодавством, а ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» містить вичерпний перелік лізинговихплатежів.

Таке твердження Позивача не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можливість включати до лізингових платежів «інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу».

Тобто, законодавство не містить вичерпного переліку лізингових платежів.«Комісія за організацію», тобто «комісійна винагорода Лізингодавця за організаційні заходи», як це передбачено п. 8.2.1 договору лізингу, відноситься до «інших витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу» (п. «г», ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

«Аванс ціни предмету лізингу» за змістом п. 8.2.1 договору лізингу та Додатку № 1 до цього договору відноситься до суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу (п. «а», ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Щодо відсутності відомостей в договорі лізингу про продавця товару (предмету лізингу) та його солідарного зобов'язання з Відповідачем щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу.

Згідно із положеннями ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 806 - 809 Цивільного кодексу України, в договорі непрямого лізингу, яким є оскаржуваний договір лізингу, найменування продавця товару, його найменування та місцезнаходження не є істотною умовою цього договору.

Крім того, Позивач під час укладання договорі лізингу не заявляв про внесення вищезгаданих відомостей до договору лізингу, а тому в силу положень ст. 638 Цивільного кодексу України, такі відомості також не можна вважати істотними умовами договору.

На момент укладення договорів непрямого лізингу, найменування продавця товару не відоме самому лізингодавцю, що виключає можливість включення відомостей про продавця до договору.

Щодо можливості Позивача звернутися до продавця товару (предмету лізингу) у випадку порушення, комплектності та інших умов з продажу товару, то в гарантійному талоні (сервісній книжці), що передається Відповідачу з предметом лізингу, зазначені найменування та місцезнаходження організацій, куди може звернутися Відповідач у разі недоліків предмету лізингу.

На думку Позивача, п. 1.4 договору лізингу суперечить ст. 808 Цивільного кодексу України, щодо солідарної відповідальності продавця і Відповідача.

Згідно із положеннями ст. 808 Цивільного кодексу України, якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, у випадку із оскаржуваним договором лізингу, де предмет договору лізингу був обраний Відповідачем, останній не несе відповідальності перед Позивачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію.

У п. 5.4 Договору лізингу вказано про відповідальність позивача перед третіми особами під час володіння та експлуатації предметом лізингу, але, згідно п. 7.3 предмет лізингу має бути застрахованим, що передбачає перекладення відповідальності на страхову компанію.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 28 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №009649 фінансового лізингу з додатками (далі Договір), згідно якого предметом лізингу по даному Договору є трактор МТЗ-892 Білорус.

Відповідно до умов Договору Лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу (Позивачу) на строк та на умовах, передбачених Договором.

Позивачем, на виконання умов Договору, в період з 03.03.2014р по 02.04.2014 р. було сплачено, на рахунок відповідача, авансовий платіж та комісію за передачу предмета лізингу, в розмірі 99 000.00 грн..

Проте, на даний час відповідачем не виконано умов договору лізингу, а замість трактора МТЗ-892 Білорус отримано автомобіль SeatIbiza.

Проте, позивач у своїх позовних вимог просить визнати даний договір недійсним, оскільки відповідачем порушені вимоги ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», і застосувати наслідки недійсності такого правочину, передбачені ст.. 216 ЦК України.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність таких ознак Договору порушують принцип, добросовісності (п. б ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України: договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови дог шкоди споживачеві.

Уч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли а згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, у визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди,

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно: відсотків за кредитом: інші виграти лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочинустороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочинуне може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.2ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов удоговорах із споживачами передбачені ч.3 ст. 18 вказаного закону і є вичерпним.

Проте, позивачем не наведено у чому саме полягає несправедливість окремого положення договору фінансового лізингу. Крім того, норми Закону України «Прозахист прав споживачів» уданому випадку мають застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізин», який є спеціальним.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона п як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням передбаченим чинним законодавством вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючисьст..ст. 203, 215, 638, 509 ЦК України, ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 114, 209, 212, 213 - 215, 218 ЦПК України,-

В и р і ш и В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс», в особі Харківської філії ТОВ «ЛізинговаКомпанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Невядомський