УХВАЛА

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення від права на обов'язкову частку у спадщині за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про усунення ОСОБА_4 від права на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 5 вересня 2002 року її мати - ОСОБА_7 та її чоловік - ОСОБА_4 мали на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. За життя мати заповіла квартиру їй. Проте на момент смерті її мати перебувала у шлюбі з відповідачем, який є непрацездатним в силу свого віку, а тому він відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у розмірі 1/8 від спадщини матері.

Оскільки крім неї та відповідача є ще два спадкоємця першої черги, два її сини: ОСОБА_5 і ОСОБА_6, то відповідач має право на 1/16 частки вищевказаної квартири.

Відповідач від надання допомоги своїй дружині, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, ухилявся.

У 2011 році ОСОБА_7 перенесла інсульт та відповідно до висновку лікарської комісії потребувала постійного стороннього догляду та нагляду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 6 серпня 2012 року матір визнано недієздатною та над нею встановлено опіку і призначено опікуном її, мати проживала за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2, виключно нею здійснювався догляд за матір'ю, а також її матеріальне утримання та лікування. Відповідач до опікунської ради ні разу не звертався, бажання щодо здійснення опіки над дружиною не виявляв, долею та потребою у догляді за нею не цікавився.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2 жовтня 2014 року позов задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування обов'язкової частки у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, через ухилення ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцеві - ОСОБА_7, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, яка через похилий вік перебувала у безпорадному стані та потребувала такої допомоги, що є підставою для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України до даних правовідносин не застосовується, оскільки за змістом вказаної норми усунути від права на спадкування можливо лише спадкоємця за законом, а у даному випадку оспорено обов'язкове право на спадщину лише за заповітом.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 5 вересня 2002 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 15, 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с. 10), після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповідала належну їй частку вищевказаної квартири своїй доньці ОСОБА_3 (а.с. 14).

На день смерті ОСОБА_7 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який в силу свого віку - 70 років та у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті його дружини - ОСОБА_7

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч.5,6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і на тих, хто має право на обов»язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що спадкодавець на ім'я ОСОБА_4 заповіт не складала, останній є спадкоємцем за законом, який у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті його дружини ОСОБА_7

Крім того, апеляційний суд перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, не перевірив доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_4, що останній не ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги. Таким чином, апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду та передачі справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко