АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2159/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1156/К/15 ОСОБА_1
Категорія - 27 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3;

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ПАТ Перший український міжнародний банк звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки в якому просило в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №36/07ФЛ від 03.09.2007 року в розмірі 32113,69 доларів США та еквівалент 981,58 доларів США, із розрахунку: заборгованість за основною сумою кредиту - 21887,37 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 10226,32 доларів США, сума пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 14.03.2013 року по 13.02.2014 року еквівалент 981,58 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру №14, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована в будинку №81 по вул. Співдружності в м. Кривому Розі, яка належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на публічних торгах за початковою ціною продажу на підставі проведеної оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та передати вказаний предмет іпотеки в управління позивачу на період його реалізації, надавши позивачу право на безперешкодний доступ до обєкта іпотеки з метою організації його продажу (демонстрації потенційним покупцям, огляду спеціалістами, оцінювачами).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03.09.2007 року між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №36/07ФЛ, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 26400,00 доларів США зі сплатою встановлених договором відсотків, строком до 01.09.2027 року. Разом з тим, в забезпечення зобовязань, взятих на себе ОСОБА_4, між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» та відповідачем був укладений Іпотечний договір №36/07ФЛ від 03.09.2007 року, згідно якого відповідач передала ЗАТ «ДОНГОРБАНК» в іпотеку належне їй нерухоме майно у вигляді зазначеної вище квартири. Однак ОСОБА_4 своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконує, в результаті чого станом на 13.02.2014 року утворилась вказана вище сума заборгованості. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ Перший український міжнародний банк задоволені.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №36/07ФЛ від 03.09.2007 року в розмірі 32113,69 доларів США та еквівалент 981,58 доларів США, із розрахунку: заборгованість за основною сумою кредиту - 21887,37 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 10226,32 доларів США, сума пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 14.03.2013 року по 13.02.2014 року еквівалент 981,58 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру №14, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована в будинку №81 по вул. Співдружності в м. Кривому Розі, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01.09.2001 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 14948, зареєстровану 03.10.2001 року КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за №114п-240 під номером запису 240, реєстраційний номер 20037211, яка згідно Іпотечного договору №36/07ФЛ, посвідченого 03.09.2007 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, р. №5127, була передана ПАТ Перший український міжнародний банк в іпотеку шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на публічних торгах за початковою ціною продажу на підставі проведеної оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Передано предмет іпотеки: двокімнатну квартиру № 14, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована в будинку №81 по вул. Співдружності в м. Кривому Розі, в управління ПАТ Перший український міжнародний банк на період його реалізації, надавши ПАТ Перший український міжнародний банк право на безперешкодний доступ до обєкта іпотеки з метою організації його продажу (демонстрації потенційним покупцям, огляду спеціалістами, оцінювачами).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ Перший український міжнародний банк понесені ним судові витрати в сумі 2991 грн. 05 коп.

Відстрочено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ.

В апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на процесуальні порушення, зокрема, на те, що ОСОБА_4 у справі мав бути співвідповідачем, а не третьою особою, а ні позивач, а ні третя особа позовні вимоги не визнавали, про відстрочку виконання рішення не просили, відповідачу по справі не було надіслано копії ухвали про відкриття провадження у справі, не враховано, що Банк при подачі позову не сплатив судовий збір, не надано документів, які б підтвердити що позивач є правонаступником ЗАТ «Донгорбанк».

Крім того судом не застосовано до правовідносин строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 03.09.2007 року між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №36/07ФЛ (далі Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 26400,00 доларів США зі сплатою відсотків за його користування за строковою заборгованістю в розмірі 12,9% річних та за безпідставне користування кредитом по простроченій заборгованості в розмірі 17,9% річних, строком до 01.09.2027 року, а ОСОБА_4 зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки на умовах, визначених у Кредитному договорі.

В забезпечення зобовязань, взятих на себе ОСОБА_4, між ЗАТ «ДОНГОРБАНК» та відповідачем був укладений Іпотечний договір №36/07ФЛ від 03.09.2007 року, згідно якого відповідач передала ЗАТ «ДОНГОРБАНК» в іпотеку належне їй нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири №14, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована в будинку №81 по вул. Співдружності в м. Кривому Розі.

Позивач є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ДОНГОРБАНК» (а.с.30-32).

В порушення умов укладеного Кредитного договору ОСОБА_4 свої зобовязання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 13.02.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 32113,69 доларів США та еквівалент 981,58 доларів США, із розрахунку: заборгованість за основною сумою кредиту - 21887,37 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 10226,32 доларів США, сума пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом за період з 14.03.2013 року по 13.02.2014 року еквівалент 981,58 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги Банку щодо застосування до спірних правовідносин вимог ст.526,527,530,610 ЦК України та Закону України «Про іпотеку», є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобовязання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

У відповідності до п.1 ст.33 Закону України від 05.06.2003р., №898-IV Про іпотеку, у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також умовами Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійсненне будь-яким способом, за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно до застереження про задоволення вимог кредитора. Іпотекодержатель самостійно обирає способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач скористався своїм правом звернення стягнення на заставлене майно шляхом подання до суду цієї позовної заяви, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог з урахуванням того, що ОСОБА_4А. своїх зобовязань за Кредитним договором не виконує, у звязку з чим у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що рішення суду має бути скасоване через процесуальні порушення колегія суддів не приймає до уваги, оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, якщо останні не призвели до неправильного вирішення справи.

В даному випадку колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції процесуальних норм, оскільки за подачу позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2991 грн. 05 коп. (а.с.13), надано документів, які підтверджують що позивач є правонаступником ЗАТ «Донгорбанк» (а.с.30-32), сторонам 10.04.2014 року була направлена ухвала про відкриття провадження у справі (а.с.38).

Твердження того, що ОСОБА_4 має бути співвідповідачем по справі не має обґрунтування, оскільки позивач, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ні відповідач, ні третя особа позов не визнали, а в рішенні суду вказано що ними позов визнано, спростовується технічним записом судового засідання від 20.04.2015 року, згідно якого представник відповідача та третя особа позов визнали, проте просили застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Заява відповідача ОСОБА_2 щодо застосування позовної давності до позовних вимог ТАП Перший український міжнародний банк зроблена у суді апеляційної інстанції задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені субєктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у звязку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, норми частини третьої статті 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-25цс15 від 18 березня 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, а ОСОБА_2 не заявляла у суді першої інстанції про застосування позовної давності до вимог позивача.

Як зазначалося вище, з огляду на положення статей 256, 257, частин 3, 4 статті 267 ЦК України ля застосування судом позовної давності судом відповідач має зробити про це заяву не пізніше ніж до ухвалення судом рішення.

Оскільки рішення по суті ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження може застосовуватись позовна давність за заявою, зробленою у порі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-246цс14 від 11 лютого 2015 року, яка згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач про розгляд справи повідомлялась, в судових засіданнях був присутній її представник та надавав пояснення по суті спору, заява про застосування позовної давності до суду першої інстанції ні відповідачем, ні її представником, не надавалась.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена, а судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: