Справа № 442/9369/14 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/4357/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки у зв»язку з несплатою аліментів,-

в с т а н о в и л а :

24 листопада 2014 року ОСОБА_5 звернулась з позовом і після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) від заборгованості по аліментах (за період з 18.01.2008 року по 31 грудня 2014 року ) в сумі 194 594, 06 грн. станом на 13 березня 2015 року, з огляду на те, що у шлюбі з відповідачем, ОСОБА_3 була народжена спільна дочка, ОСОБА_6 Згідно Виконавчого листа № 2-645 виданого 27 січня 2005 року Дрогобицьким міськрайонним судом вирішено стягнути з ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі - 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, в користь ОСОБА_5. Оскільки відповідач недобросовісно відноситься до обов'язку по сплаті аліментів, позивачка у відповідності до ст. 196 СК України просила позов задоволити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено позивачем ОСОБА_5, яка вважає, що рішення суду є неправильним та необгрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Стверджує, що протягом усього часу відповідач недобросовісно відноситься до обов'язку по сплаті аліментів, ігнорує вимоги щодо належної сплати аліментів на утримання спільної дочки, ОСОБА_6. Внаслідок неналежного виконання обов'язку відповідачем по сплаті аліментів, 21 квітня 2011 року Дрогобицьким міськрайонним судом на підставі ухвали суду - тимчасово обмежено ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України до виконання ним свого зобов'язання по рішенню Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по сплаті аліментів на неповнолітню дочку. Вважає, що вказана ухвала від 21 квітня 2011 року є беззаперечним доказом вини платника аліментів. Відповідач не надав суду жодного доказу того, що дана заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження та у матеріалах даної справи міститься розрахунки заборгованості по аліментах від 15.10.2014 року та від 12.03.2015 року, в яких чітко зазначена заборгованість та прослідковується неналежне виконання обов'язку по сплаті аліментів, при тому, що за період з січня 2014 року по грудень 2014 року відповідач мав сплатити 7036, 20 грн., а сплатив лише половину суми. Більше того жодних квитанцій чи їх копій для долучення до матеріалів справи за період 2014 року відповідач суду не надав. Твердження позивача, що він не знав про розмір аліментів, не звільняє його від відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2005 року вирішено стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 13 січня 2005 року.

Суд першої інстанції визнав, що заборгованості по аліментах у період з 18.01.2008 року по 14.04.2014 року у відповідача немає, оскільки він добровільно сплачував аліменти в розмірі, який складав 1/4 частину його заробітку, а відповідачка погоджувалась з таким розміром аліментів і не пред»являла виконавчого листа до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів. Що стосується заборгованості за період з 14.04.2014 року по 31.12.2014 року, то посилаючись на те, що з оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження та представлених відповідачем квитанцій вбачається, що такої не існує, а тому суд першої інстанції дійшов висновку , що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позивачем позовних вимог.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і

заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, на думку колегії суддів, оскаржене рішення не в повній мірі відповідає вищезазначеним нормам процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем у справі надано:

ксерокопію виконавчого листа від 16 січня 2005 року , згідно відмітки виконавчої служби на якому, аліменти стягнуто по 31.10.2005 року ( а.с. 4);

копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.04.2014 року ВП № 42983023 , згідно якої заява про примусове виконання подана позивачем 14.04.214 року ( а.с. 62).

Згідно інформації, наявної в ухвалі судового засідання від 21 квітня 2011 року ( справа № 6-30/11 , 03 лютого 2011 року було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача і станом на 12 квітня 2011 року відповідач аліментів не сплачує ( а.с. 61);

У розрахунку заборгованості по аліментах ( а.с. 5-6) зазначено , що за березень -квітень підлягали сплаті аліменти в загальній сумі 854 грн 66 коп, а сплачено за цей період аліменти в загальній сумі 933 грн. Тобто , тим самим спростовується інформація, яка наведена у вищезазначеній ухвалі, про нібито не сплату аліментів у березні квітні 2011 року.

Докази , які б стверджували про те, що в період з 31.10.2005 року та по 03 лютого 2011 року, а також що в період з 12 квітня 2011 року по 14. 04. 2014 року виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні у справі відсутні.

Отже, виконавча служба не могла нараховувати заборгованості по аліментах за періоди, коли виконавчий лист не знаходився на примусовому виконанні.

Відмовляючи у задоволенні позову за період з 18.01.2008 року по 14.04.2014 року, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідача у виникненні заборгованості за цей період.

Частиною 3 ст. 197 СК України передбачено, що суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Позивачем не було заявлено, що в період до 14.04.2014 року виконавчий лист не було пред»явлено нею до виконання з поважних причин.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Зважаючи на вищенаведені норми матеріального і процесуального права, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за період до 14.04.2014 року, однак зважаючи на те, що у задоволенні позову було відмовлено повністю, вважає, що оскаржене рішення належить скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, що стосуються стягнення неустойки за період з 15 квітня 2014 року по 31.12.2014 року станом на 13.03.2015 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу і її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми.

Колегія суддів вважає, неправильними розрахунки , наведені позивачем у заяві про збільшення позовних вимог ( а.с. 35-36) , оскільки у цих розрахунках безпідставно зазначено заборгованість за пів місяця квітня 2014 року та не враховано сплату аліментів в розмірі 300 грн 29.11.2014 р. та в розмірі 500 грн 10.1.2014 р., що підтверджується копіями квитанцій ( а.с. 65).

У зв»язку з цим колегія суддів наводить свої розрахунки визначення розміру неустойки за період з 15 квітня 2014 року по 31.12.2014 року станом на 13.03.2015 року, виходячи з вихідних даних, наведених в розрахунку на а.с. 47, та з врахуванням сплати аліментів у листопаді 2014 року в сумі 300 грн, та у грудні 2014 року в сумі 500 грн (а.с. 65).:

Оскільки за період з 15 квітня 2014 року належало сплатити аліментів 293,18 грн (586,35/2) сплачено 300 грн, тому підстав для нарахування неустойки за половину квітня немає і розміри неустойки станом на заявлену дату - 13.03.2015 року становитимуть:

за травень 2014 року 45 грн 37 коп ( 586,35 грн мінус 440 грн = 146,35* 1% * 31 день= 45,37 грн );

за червень 2014 року 129 грн 81 коп (586,35 грн + 146,35 грн = 732,70 грн мінус 300 грн = 432,70 грн; 432,70 *1% *30 днів = 129,81);

за липень 2014 року 67 грн 91 коп ( 586,35 грн + 432,70 грн=1019,05 грн мінус 800 грн = 219,05 грн; 219,05 грн * 1% * 31 день= 67,91);

за серпень 2014 року 1 грн 67 коп (586,35 грн +219,05 грн = 805,40 грн мінус 800 грн= 5,40 грн, 5,40 грн * 1% * 31 день= 1,67);

за вересень 2014 року 57 грн 53 коп ( 586,35 грн +5,40 грн= 591,75 грн мінус 400 грн= 191,75 грн ;191,75 грн * 1% * 30 днів= 57,53);

за жовтень 2014 року 117 грн 21 коп ( 586,35 грн + 191,75 грн=778,10 грн мінус 400 грн=378,10 грн; 378,10 грн *1% * 31 день= 117,21);

за листопад 2014 року 199 грн 34 коп ( 586,35 грн + 378,10 грн =964,95 грн мінус 300 грн= 664,45 грн ; 664,45 * 1% * 30 днів = 199,34);

за грудень 2014 року 773 грн. 32 коп ( 586,35 грн + 664 ,45 грн = 1250,80 грн мінус 500 грн = 750,80 грн; 750,80 грн * 1% * 103 дні = 773,32);

45,37 грн + 129,81 грн + 67,91 грн + 1,67 грн + 57,53 грн + 117,21 грн + 199,34 грн + 773,32 грн = 1392,16 грн.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за період з 15 квітня 2014 року по 31.12.2014 року станом на 13.03.2015 року, не відповідають обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням обставин справи в їх об»єктивній сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та - часткового задоволення позовних вимог, а саме задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки за період з 15 квітня 2014 року по 31.12.2014 року станом на 13.03.2015 року в сумі 1392 грн 16 коп.

Позовні вимоги були заявлені у розмірі 194594,06 грн , та позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 365 грн 40 коп (243 ,60 грн + 121, 80 грн).

У зв»язку з частковим задоволенням позовних вимог, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 грн 61 коп ( 1392,61 грн * 365,40 грн / 194594,06 грн *100%).

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст.309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний № НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, ідентифікаційний № НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_2:

1392 (одну тисячу триста дев»яносто дві) гривні 16 коп неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 15 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року станом на 13 березня 2015 року і 2 (дві) гривні 61 коп судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.