Справа № 442/8995/14 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/4321/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: представник ПАТ «Дельта Банк» - Павляк А.В., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу у зв»язку з невиконанням умов договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу у зв»язку з невиконанням умов договору задоволено; стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в користь ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 1275, 55 доларів США, що еквівалентно 26263, 40 грн. по курсу НБУ станом на день постановлення рішення у відповідності до умов Договору № 007-14 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» від 19.05.2014 року.

Рішення суду оскаржено ПАТ «Дельта Банк». В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до укладеного договору № 007-14 від 19.05.2014 року банківського вкладу (депозиту) «8 років разом», депозитні кошти в сумі 2478, 00 доларів США під 10, 25 % річних терміном до 17.08.2014 року включно, були розміщені банком на відкритому на ім»я ОСОБА_3 депозитному рахунку НОМЕР_1 та 18 серпня 2014 року кошти були перераховані на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі виконав свої зобов»язання про договору № 007-14 від 19.05.2014 року, а сума вкладу в доларах США повернута банком ОСОБА_3 перебуває на його власному поточному рахунку, тобто у власності ОСОБА_3 Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак, судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення у справі, не дано належної оцінки доказам виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), що стало причиною невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2014 року між сторонами укладено договір №007-14 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у доларах США строком на 3 місяці із виплатою 10,25 % річних по 17 серпня 2014 року включно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено умови договору №007-13110-190514 банківського вкладу (депозиту) від 19.05.2014 року, а тому ОСОБА_3 як вкладник за договором банківського вкладу має право на судовий захист, вправі вимагати повернення здійсненого вкладу в розмірі 1275,55 доларів США, а відповідач повинен видати вклад у повному обсязі.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду в листопаді 2014року з позовом про стягнення з відповідача на його користь 1178 дол.США у зв»язку з невиконання умов договору № 007-13110-190514 банківського вкладу (депозиту). Підставою позову є невиконання умов договору банківського вкладу.

Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ч.1ст.11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції не врахував, що умови договору були виконані, оскільки п.1.10 Договору №007-14 вклад виплачується по закінченню строку розміщення Вкладу, зазначеного в п.1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий на ім»я Вкладника в установі Банку.

Відтак, суд не з»ясував обставини, що мають значення у справі та не дано правової оцінки виконання умов п.1.10 договору, що призвело до необгрунтованого висновку про невиконання умов договору банківського вкладу.

Суд першої інстанції помилково покликався на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-140цс13, оскільки спори не є ідентичними, заявлено різні позовні вимоги на підставі умов договору, які є відмінними у частині дій банку після закінчення строку розміщення вкладу.

Також, суд першої інстанції не врахував, що між сторонами укладено ще один договір - банківського рахунка - поточний рахунок НОМЕР_2, що є окремим правочином, регулюється договором банківського рахунка фізичної особи №020-13651-140513 від 14.05.2013року, Главою 72 ЦК, Законом України «Про банки та банківську діяльність» та нормативними актами Національного Банку України. Умови виконання цього договору не були предметом судового спору, позивачем не заявлено вимог стосовно невиконання умов вказаного правочину і апеляційний суд позбавлений можливості оцінки доказів та перевірки обставин, які виходять за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до вимог ч.1ст.303 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 2 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом

Відповідно до ст. 32.2 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2011 року №2346-11, банк зобов»язаний виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ відповідно до реквізитів цих документів та з урахування положення встановлених п.22.6 ст. 22 цього Закону.

Згідно з ст. 30.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі.

На підставі ст.1058, 1061 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Саме умови договору є визначальними у цих правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи Банком проведено зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_3, що стверджується випискою по поточному рахунку НОМЕР_2 в доларах і не спростовується позивачем.

Таким чином сума вкладу в доларах США та відсотків повернута банком позивачу та перебуває на його власному поточному рахунку, що свідчить про повне виконання умов договору банківського вкладу (депозиту) №007-14.

Крім того, як пояснила представник банку на судовому засіданні, згідно виписок банку позивач має право на отримання у визначеному відділенні ПАТ «УкрЕксімБанк» значно більшої суми ніж за рішенням суду, відповідно до встановленої черговості, з фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що з моменту перерахування банком коштів з депозитного рахунка та зарахування цих коштів на власний поточний рахунок ОСОБА_3 власником цих коштів є саме ОСОБА_3, а не Банк. Тому спосіб захисту «стягнення» не може бути застосовано у спірних правовідносинах.

Так як вимога про стягнення з Банку коштів за депозитним договором не ґрунтується на законі та доказах у справі, при ухваленні нового рішення не може бути задоволена судом.

Таким чином, колегією суддів встановлено неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що є самостійними підставами скасування рішення суду першої інстанції.

Приймаючи доводи апеляційної скарги та ухвалюючи нове рішення по суті заявлених позовних вимог, апеляційний суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі п.1,3,4 ч.1ст.309 ЦПК апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, п. 1,3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» відмовити повністю.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра