Справа № 525/1459/14-ц
Провадження №2/525/43/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2015 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Сидоренко О.Г., з участю представника позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, представника відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні обєднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу та визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що вона з 19.07.1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 За час перебування в зареєстрованому шлюбу за рахунок спільної праці та коштів, як вказує позивач у справі, ними було придбано нерухоме та рухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю подружжя. Як зазначає позивач, спільним сумісним майном, є, зокрема, придбаний в період шлюбу 05.01.2014 року легковий автомобіль AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований за спільною згодою за ОСОБА_3 у Миргородському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ №707528, а також придбаний в період шлюбу 26.04.2012 року легковий автомобіль VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, що також зареєстрований за їх спільною згодою за ОСОБА_3 у Миргородському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК №718111. Станом на 23.12.2014 року, як вказує позивач, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №021214 від 23.12.2014 року, ринкова вартість автомобіля AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 становить 951140 грн., вартість автомобіля VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 становить 148790 грн.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що подібним чином під час перебування в шлюбі з ОСОБА_3, вони придбали та зареєстрували у Миргородському ВРЕР УДАІ за спільною згодою за ОСОБА_3 03.06.2011 року автомобільний НОМЕР_3, № шассі В0001719 та 21.03.2013 року автомобільний причіп-дачу «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 25000 грн. та 50000 грн. відповідно. Також, як вказує позивач, в період шлюбу, 28.07.2013 року, вони придбали у спільну сумісну власність двокімнатну житлову квартиру АДРЕСА_1 а в м. Запоріжжя, яку за спільною згодою зареєстрували на ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий №89. Дана квартира, як зазначає позивач, придбавалась за 360000 грн., однак у неї відсутні будь-які документи на дану квартиру, оскільки вона їх передала чоловіку ОСОБА_3 на його прохання, не вбачаючи в цьому на той час ніяких непорозумінь чи небезпеки для існування їх спільної сумісної власності як подружжя.

Як вбачається з позову, ОСОБА_1 вказує, що в кінці липня 2014 року її чоловік ОСОБА_3 залишив місце їхнього тимчасового проживання і став проживати з іншою жінкою. На її пропозиції щодо вирішення майнових питань спільного сумісного майна ОСОБА_3 запевнив її, що всі майнові питання будуть вирішені згідно законодавства, однак, 03.12.2014 року вона випадково дізналася, що її чоловік ОСОБА_3 без її згоди вчиняє дії, направлені на позбавлення її права власності на їх спільне сумісне майно, оскільки 22.11.2014 року він уклав неправомірний договір про продаж легкового автомобіля AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 своєму брату ОСОБА_5 шляхом оформлення довідки-рахунку серія ВІА №742687 через ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», у звязку з чим, на думку позивачки, в порушення ряду положень СК України (ст.ст.60,63,65 СК), ст.ст.203,215 ЦК України та Порядку реєстрації транспортних засобів, неправомірно відбулася зміна власника вищевказаного легкового автомобіля з ОСОБА_3 на ОСОБА_5, чи порушені її право спільної сумісної власності на майно як члена подружжя.

Посилаючись на вищевикладені обставин, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати угоду про відчуження ОСОБА_3 легкового автомобіля AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, без згоди дружини ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5, оформлену довідкою-рахунком ВІА №742687 від 22.11.2014 року, виданої ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» недійсною; скасувати державну реєстрацію легкового автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в., номер кузова НОМЕР_6 за ОСОБА_5; визнати за нею право власності на: ? частку легкового автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в., номер кузова НОМЕР_6; на ? частку легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_7, який згідно облікової картки даного транспортного засобу зареєстрований 26.04.2012 року за ОСОБА_3; на ? частку автомобільного НОМЕР_8, № шассі В0001719, який зареєстрований за ОСОБА_3; на ? частку автомобільної причіп-дачі «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4, який зареєстрований за ОСОБА_3 (т.1 а.с.а.с.4-9).

27.03.2015 року позивач ОСОБА_5 подала заяву про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду 27.03.2015 року, з якої вбачається, що в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 також ними було придбано водний транспортний засіб - водне судно моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за ОСОБА_3 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121, а також дві земельні ділянки площею по 0,15 г кожна, які розташовані в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, що призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які зареєстровані за ОСОБА_3 з кадастровими номерами :01:001:0605 та :01:001:0554 відповідно. Посилаючись на положення ст.ст.60,61,63 СК України, позивач ОСОБА_1 просила суд також визнати за нею право власності на ? частку наступного майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя: водного судна моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за ОСОБА_3 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0554 та яка зареєстрована за ОСОБА_3; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0605 та яка зареєстрована за ОСОБА_3 (т.1 а.с.а.с.149-150,160-161).

12.02.2015 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_6, яка була прийнята до провадження Великобагачанським районним судом 12.02.2015 року (т.1 а.с.а.с.98,111-112), з якої вбачається, що ОСОБА_1 у своєму позові до нього вказала не все майно, яке було придбане подружжям під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Так, 18.09.2014 року в період шлюбу подружжям було придбано автомобіль VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_9, номер кузова НОМЕР_10, який зареєстрований за ОСОБА_1, вартістю на його думку, 100000 грн. Також, 28.11.2013 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 та він, ОСОБА_3, придбали квартиру №40, яка знаходиться в будинку №21 а по вулиці Сталеварів в м. Запоріжжя, право власності на яку оформлене за ОСОБА_1 та вважає, що вартість квартири складає 1125000 грн. Загальна вартість вищевказаного майна ОСОБА_3 вказана як 1225000 грн., відповідно, ? частка складає 612500 грн. Також ОСОБА_3 в зустрічному позові вказує, що згідно розписки від 29.12.2013 року він взяв у ОСОБА_6 в борг гроші в сумі 486000 грн., що складає 60000 доларів США та зобовязався повернути їх до 31.12.2014 року, при цьому, борг він повинен повернути в гривнях відповідно до курсу долара США, який діє на момент повернення грошей. На даний час борг складає 1500000 грн., ? частка боргу складає 750000 грн. В даний час ОСОБА_6 вимагає повернути борг, однак він цього зробити не може, так як ОСОБА_1 подала позов до суду про поділ майна подружжя. Посилаючись на положення ст.ст.60,65,69 СК України, ст.368 ЦК України та відповідну Постанову Пленуму Верховного суду України, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на ? частку в спільному сумісному майні подружжя: квартири №40 загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 зареєстрована за ОСОБА_1 та право власності на ? частку автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_9, номер кузова НОМЕР_10, який зареєстрований за ОСОБА_1, а також просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг в сумі 750000 грн.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.02.2015 року обєднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу та визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя (т.1 а.с.а.с.111-112).

В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1, в тому числі збільшені підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові і просив їх задовольнити. Вказував, що позовні вимоги ОСОБА_1, крім вимог щодо недійсності правочину, стосуються визнання права власності на частину (одну другу) спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і не стосуються реального розподілу речей між подружжям в натурі як такого і не заявляються як позовні вимоги в даний час, при цьому, автотоварознавчі дослідження транспортних засобів (без їх огляду) стосувалися необхідності правильності сплати судового збору; вказав, що розяснені судом в судовому засіданні положення ч.4 ст.10 ЦПК України та положення ст.ст.80,143,144 ЦПК України щодо можливості призначення у справі та проведення судової автотоварознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи йому зрозумілі, з цього приводу ним клопотань не заявлялося.

Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 вказала про те, що вона не визнає позовних вимог ОСОБА_1, що викладені у пунктах 2,3,4 прохальної частини позовної заяви від 26.12.2014 року, вважаючи їх безпідставними, оскільки згода дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на відчуження транспортного засобу автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в. не потрібна, відповідно, порушень законодавства щодо відчуження даного транспортного засобу ОСОБА_3 не допущено. В цілому підтримала посилання, що викладені у письмовому відзиві ОСОБА_3 від 12.02.2015 року на позовну заяву ОСОБА_1 (т.1 а.с.109). Щодо п.п.5,6 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 від 26.12.2014 року вказала, що вона визнає вищевказані позовні вимоги. Не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог, вказаних ОСОБА_1 у своїй заяві від 27.03.2015 року. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалась на обставини, що викладені в зустрічній позовній заяві і просила їх задовольнити. Також вказала, що розяснені судом в судовому засіданні положення ч.4 ст.10 ЦПК України та положення ст.ст.80,143,144 ЦПК України щодо можливості призначення у справі та проведення судової автотоварознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи їй зрозумілі, з цього приводу нею клопотань не заявлялося.

Позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, вона належним чином сповіщалась про день і час розгляду справи, від неї до суду надійшли письмові пояснення, в яких не заперечила проти задоволення пунктів 1,2 прохальної частини зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, у задоволенні зустрічних позовних вимог, викладених у п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви просила відмовити за безпідставністю (т.2 а.с.а.с.25-27).

Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, який зареєстрований у встановленому законом порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.42) в судове засідання не зявився, він належним чином сповіщався про день і час розгляду справи, до суду 12.02.2015 року ним подано відзив на позов ОСОБА_1, зі змісту якого вбачається, що він заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (т.1 а.с.109).

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який зареєстрований у встановленому законом порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.80) в судові засідання (крім 27.03.2015 року) не зявився, він сповіщався за місцем своєї реєстрації про день і час розгляду справи, отримав копію позовної заяви ОСОБА_1 та заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.а.с.78,150), в силу положень ст.74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про день і час розгляду справи.

Представник третьої особи за позовом ОСОБА_1 ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» в судове засідання не зявився, дана третя особа у справі належним чином сповіщалась про день і час розгляду справи.

Третя особа у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, він належним чином сповіщений про день і час розгляду справи, від нього до суду надійшла письмова заява, зі змісту якої вбачається, що він просить розглядати справу за його відсутності та підтверджує, що надав ОСОБА_3 в борг гроші в сумі 486000 грн. і на даний час борг йому не повернутий та просив задовольнити вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 750000 грн. (т.1 а.с.148).

Суд, заслухавши пояснення та міркування представника позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, пояснення та міркування представника відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу та визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19 липня 1997 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАГС Миргородського міськвиконкому Полтавської області, актовий запис №115; після одруження дружина змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 (т.1 а.с.15). Від даного шлюбу сторони (ОСОБА_3 та ОСОБА_1М.) мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.16).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані у встановленому законом порядку на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_7 (т.1 а.с.а.с.33-34,42), ОСОБА_1 фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_8 (т.2 а.с.а.с.29-30); у позовній заяві ОСОБА_1 вказано тимчасове місце проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 (т.1 а.с.4), однак за даною адресою ОСОБА_3 судових повісток не отримує.

В межах обґрунтувань позовної заяви ОСОБА_1 та обґрунтувань зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, виходячи з досліджених в своїй сукупності матеріалів справи та доказів, що надані сторонами на засадах змагальності та диспозитивності вбачається, що в період перебування сторін (ОСОБА_1 та ОСОБА_3М.) у справі в зареєстрованому шлюбі (який в даний час не розірвано у встановленому законом порядку), 08.01.2014 року сторонами було придбано легковий автомобіль НОМЕР_11, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САТ 7070528 від 08.01.2014 року, виданого Миргородським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_3 (т.1 а.с.17).

Також, в період перебування сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі, було придбане наступне майно, частина якого зареєстрована за ОСОБА_3, а частина зареєстрована за ОСОБА_1: 26.04.2012 року легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_7, який згідно облікової картки даного транспортного засобу зареєстрований 26.04.2012 року за ОСОБА_3 (т.1 а.с.21); автомобільний НОМЕР_8, № шассі В0001719, який зареєстрований за ОСОБА_3 (т.1 а.с.64); автомобільний причіп-дача «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4, який зареєстрований за ОСОБА_3 (т.1 а.с.62); водне судно моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за ОСОБА_3 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121; земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0554, яка зареєстрована за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року, реєстровий №1472, бланк серія ВТТ №927295 (номер запису про право власності:5994940) (т.1 а.с.а.с.209-210); земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована по вулиці Миргородська, 4 (чотири) в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0605, яка зареєстрована за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2014 року, реєстровий №546, бланк серія ВТТ №442603 (номер запису про право власності:4952054) (т.1 а.с.а.с.207-208); квартира №40 загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21 а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 придбана ОСОБА_1, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_3 (т.1 а.с.а.с.99-105) та легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_9, номер кузова НОМЕР_10, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ 270391 від 25.09.2014 року зареєстрований за ОСОБА_1 (т.2 а.с.28, т.1 а.с.106).

Виходячи зі змісту та суті положень ч.1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, з урахуванням обґрунтувань позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, вищевказане майно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як подружжю.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №021214 від 23.12.2014 року, середня ринкова вартість транспортного засобу автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6 станом на 23.12.2014 року визначена за даними реєстраційної картки без огляду транспортного засобу і складає 951140 грн., а середня ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_7 складає 148790 грн. (т.1 а.с.а.с.23-32). У своєму відзиві на позов ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 вказав, що не згідний з вартістю майна, яке вказано у позові ОСОБА_1; про це ж по суті вказувала в судовому засіданні і представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4; після виконанням судом положень ч.4 ст.10 ЦПК України та розяснення представникам сторін (адвокатам ОСОБА_2 та ОСОБА_4Л.) права заявляти клопотання про призначення та проведення відповідних експертиз щодо вартості транспортних засобів та іншого майна, вказаного у позовних заявах сторін у справі, клопотань про призначення будь-якого виду експертизи до суду не надходило як від представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, так і від представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, що є процесуальним правом конкретних представників сторін у спорі.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 посилається на порушення ст.ст.60,63,65 СК України, ст.ст.203,215 ЦК України та Порядку реєстрації транспортних засобів, вказуючи, що легковий автомобіль НОМЕР_5, 2012 р.в. 22.11.2014 року її чоловік ОСОБА_3 продав в порушення законодавства з метою позбавлення її частки в спільному сумісному майні подружжя, оскільки даний транспортний засіб був придбаний під час шлюбу за спільні кошти, будь-якої згоди на відчуження даного автомобіля вона не давала, ОСОБА_3 нібито продав вказаний автомобіль своєму брату ОСОБА_5, однак фактично продовжує ним користуватися, а також посилалась на те, що у довідці-рахунку №742687, виданою ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», якою було оформлено договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, вказана явно занижена вартість автомобіля 149930 грн., що явно не відповідає реальній вартості даного транспортного засобу. Заперечуючи проти вищевикладених доводів позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_3 у відзиві вказував про те, що ОСОБА_1 не заперечувала проти продажу автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в., при цьому, після продажу даного автомобіля він половину грошей віддав дружині ОСОБА_1 на розвиток її бізнесу, а частину витратив на придбання продуктів харчування, ліків, на утримання дитини, при цьому, посилаючись на положення СК та ЦК України, вважає, що він мав повноваження по розпорядженню вищевказаним автомобілем (т.1 а.с.109).

Згідно ч.1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Положення ч.2 цієї статті визначають можливість відступлення від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Під час розгляду справи встановлено, що сторонами у справі не уклалось будь-яких угод щодо часток у майні подружжя та про порядок користування спільним майном, а також не укладався шлюбний договір.

Згідно пп.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

У відповідності до положень частин 1-3 ст.65 СК України (право подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя), дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходять за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Згідно з розясненнями, що викладені в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Відповідно до довідки-рахунку серія ВІА №742687 від 22.11.2014 року, виданої ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит», легковий автомобіль НОМЕР_11, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6 (який 08.01.2014 року був зареєстрований за ОСОБА_3М.) ОСОБА_3 було продано його брату ОСОБА_5 за 149930 грн., що вказує на те, що даний договір виходить за межі дрібного побутового (т.1 а.с.19). На цій підставі 22.11.2014 року вищевказаний транспортний засіб було перереєстровано з ОСОБА_3 на ОСОБА_5, що вбачається з реєстраційної картки транспортного засобу автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6 (т.1 а.с.20).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.202 ЦК України). Договір купівлі-продажу як вид правочину відновиться до двохсторонніх правочинів.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до загальних положень ст.ст.215,216 ЦК України недійсний є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З досліджених матеріалів справи не вбачається, що позивачем за первинним позовом дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_1 надавалася згода у будь-якій формі (усно чи письмово) на продаж спільного сумісного майна подружжя легкового автомобіля НОМЕР_11, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6 ОСОБА_5, який 08.01.2014 року був зареєстрований за ОСОБА_3, при цьому, будь-яких доказів згоди ОСОБА_1 на укладення такого правочину (договору) відповідачем за первинним позовом ОСОБА_3 суду не надано, рівно як і того, що після продажу даного транспортного засобу половина отриманих грошових коштів була передана ОСОБА_1 для розвитку її бізнесу, а інша частина використана в інтересах сімї.

Враховуючи викладене та те, що правочин щодо купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6 є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, який оформлено з порушенням вимог ч.3 ст.65 СК України, оскільки продаж спільного автомобіля відбувся без згоди позивача за первинним позовом ОСОБА_1, при цьому, що будь-яких доказів згоди ОСОБА_1 на укладення такого договору відповідачем за первинним позовом ОСОБА_3 та його представником суду не надано, у відповідності до положень ст.215 ЦК України є недодержанням стороною відповідача за первинним позовом вимог ч.1 ст.203 ЦК України, вказаний правочин не може вважатися правомірним, ОСОБА_3 розпорядився автомобілем НОМЕР_5, 2012 р.в., без згоди дружини ОСОБА_1, а тому позовні вимоги про визнання недійсним угоди про відчуження вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 без згоди дружини ОСОБА_3 ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У цьому контексті суд вказує у рішенні і має на увазі відсутність зі сторони дружини ОСОБА_3 ОСОБА_1 згоди не тільки у письмовій формі (як буквально визначено в законі), а й в усній, тобто мова йде по суті про відсутність згоди на вчинення даного правочину в будь-якій формі (не тільки у письмовій), оскільки судом враховуються висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі №6-7цс15, де вказано про те, що за змістом норм матеріального права - ст.ст.60,65 СК України належність подружжю майна, придбаного під час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи, а також визначено про те, що згода одного з подружжя на відчуження майна спільної сумісної власності подружжя може бути надана й у іншій формі, зокрема, усно, при цьому, вказано, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуження спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди.

При розгляді позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням доводів відповідача ОСОБА_3, вказаних ним у відзиві на позов, з урахуванням сукупності досліджених доказів у справі не встановлено згоди ОСОБА_1 на продаж вищевказаного транспортного засобу, що є спільним сумісним майном подружжя у будь-якій формі, як то усно або письмово.

З урахуванням викладеного про те, що суд прийшов до висновку про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_5, 2012 р.в. недійсним, виходячи з положень ст.16 ЦК України щодо способів захисту цивільних прав та інтересів та враховуючи, що Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року (із змінами) визначено таку підставу про можливість перереєстрації транспортного засобу як визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, що викладені в п.3 її позовної заяви від 26.12.2014 року щодо скасування відповідної державної реєстрації транспортного засобу автомобіля НОМЕР_11, 2012 р.в.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1, що викладені нею у позовній заяві від 26.12.2014 року в пунктах 4,5,6 та заяві про збільшення позовних вимог від 27.03.2015 року (пункти 2,3,4) та змісту зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 від 12.02.2015 року, викладених по суті в п.1 та 2 його зустрічної позовної заяви вбачається, що по суті даними сторонами заявлено вимоги про визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя, про яке вказано у позовних заявах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 В судовому засіданні представники даних сторін адвокати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо вищевказаних позовних вимог сторін вказували про те, що дані вимоги заявлені не про реальний розподіл майна між подружжям як такий, а стосуються визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя за кожним із сторін, крім п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, де він вказує про реальне стягнення на його користь богу в сумі 750000 грн. При цьому, як вказали в судовому засіданні представники сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3, їх довірителі, з урахуванням заявлених ними позовних вимог, не мають в даний час наміру вносити на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму та ними в даний час також не заявляються вимоги про отримання будь-якої грошової компенсації.

За загальним правилом, суд враховує, зокрема, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд має застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, висновків, викладених судом у цьому рішенні щодо п.2 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 від 26.12.2014 року, виходячи з заявлених позовних вимог за первинним позовом ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 (крім п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви ОСОБА_3М.), не вчинення сторонами на час розгляду справи дій, передбачених ч.ч.4,5 ст.71 СК України, а також положеннями ст.143 ЦПК України (що є процесуальним правом сторін), виходячи зі змісту ст.ст.3,10,11 ЦПК України про те, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справ та про те, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, позиції в судовому засіданні представників сторін адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо заявлених позовних вимог та не заперечення щодо задоволення частини позовних вимог по їх вказаному змісту, суд приходить до висновку про те, що є передбачені законом підстави для визнання за ОСОБА_1 в межах заявлених нею позовних вимог від 26.12.2014 року та збільшених позовних вимог від 27.03.2015 року, права власності на ? (одну другу) частку наступного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1: легкового автомобіля марки AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6; легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_7; автомобільного НОМЕР_8, № шассі В0001719; автомобільної причіп-дачі «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4; водного судна моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0554 та яка зареєстрована за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року, реєстровий №1472, бланк серія ВТТ №927295; земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована по вулиці Миргородська, 4 (чотири) в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0605 та яка зареєстрована за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2014 року, реєстровий №546, а за ОСОБА_3, в межах заявлених ним зустрічних позовних вимог від 12.02.2015 року (щодо п.п.1,2 прохальної частини вимог) необхідно визнати право на ? (одну другу) частку наступного майна, що також є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1: квартири №40 загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21 а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 придбана ОСОБА_1, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_3 та легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_9, номер кузова НОМЕР_10, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ 270391 від 25.09.2014 року зареєстрований за ОСОБА_1

В п.3 зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на його користь боргу в сумі 750000 грн., що є ? частини загального боргу в сумі 1500000 грн., який він зобовязаний повернути громадянину ОСОБА_6 на підставі розписки від 29.12.2013 року, однак не може цього зробити за обставин, що викладені у обґрунтуванні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3

Згідно наявної в матеріалах справи фотокопії розписки від імені ОСОБА_3, датованої 29.12.2013 року (оригінал якої для огляду в судовому засіданні стороною позивача за зустрічним позовом надано не було), останній позичив у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 486000 грн., що еквівалентно 60000 доларів США, які зобовязався повернути до 31.12.2014 року, а у випадку зростання курсу долара, борг повертається у гривні по курсу долара на момент повернення боргу (т.1 а.с.107). На а.с.108 т.1 даної цивільної справі міститься фотокопія листа ОСОБА_6 на імя «Ігоря Миколайовича» (оригінал якої для огляду в судовому засіданні стороною позивача за зустрічним позовом надано не було), датованого 07.02.2015 року, в якому йде мова про повернення боргу до 31.12.2014 року та зобовязання сплатити борг до 01.03.2015 року. Однак, з фотокопії вищевказаного листа не вбачається, що додатком до нього була копія розписки та якої саме і не зрозуміло, яким чином (особисто, засобами поштового звязку тощо) ОСОБА_3 отримав вищевказаний лист, незавірена фотокопія якого додана ним до зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 посилалась на те, що кошти, отримані в борг від ОСОБА_6 в сумі 486000 грн. були потрачені в інтересах сімї, однак не вказала, яке конкретне майно було придбане в інтересах сімї ОСОБА_3 на вищевказані кошти. Про те, на які цілі були використані вищевказані грошові кошти не зазначено і в самій зустрічній позовній заяві ОСОБА_3

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 17.06.2015 року вбачається, що про отримання її чоловіком ОСОБА_3 в борг від ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 486000 грн. згідно розписки від 29.12.2013 року їй нічого не відомо, вищевказаних коштів або їх частини вона від ОСОБА_1 не отримувала, вважає, що вказані обставини отримання грошових коштів ОСОБА_3 є надуманими та такими, що в дійсності не існували, про наявність розписки ОСОБА_3 вона дізналася із зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 Будь-якої згоди на укладення договорів позики вона, як дружина ОСОБА_3, не надавала (т.2 а.с.а.с.25-27).

Із змісту розяснень, що викладені в п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-42500св12 від 17.04.2013 року вказав про те, що при поділі майна спільної сумісної власності подружжя зобовязання між подружжям не розподіляються, а враховуються. Це в своїй сукупності узгоджується з вищевказаними розясненнями Пленуму Верховного Суду України.

Отже, виходячи з вищевикладеного вбачається, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, викладені в п.3 прохальної частини його зустрічної позовної заяви, стосуються фактичного розподілу між подружжям боргового зобовязання, при цьому, ОСОБА_6, як вбачається з наявних матеріалів справи, не звертався до суду за захистом своїх прав та законних інтересів як позикодавець з відповідним позовом про стягнення вищевказаного боргу за договором позики від 29.12.2013 року, виходячи з сукупності досліджених доказів у справі та положень ст.ст.10,57,60 ЦПК України суд вважає, що стороною позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надано належних доказів щодо підстав для стягнення на його, ОСОБА_3 користь боргу в сумі 750000 грн. з дружини ОСОБА_1, отже, дані зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.60,61,65,69,70,71 СК України, ст.ст.16,202,203,215,368,369 ЦК України, ст.ст.3,10,11,57,60,143,179,212-215 ЦПК України, положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання правочину недійсним, скасування реєстрації транспортного засобу та визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду про відчуження (договір купівлі-продажу) легкового автомобіля НОМЕР_11, 2012 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, укладену між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, без згоди дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_1, оформлену Товариством з обмеженою відповідальності «Міжрегіональний брокерський дім «Фаворит» згідно довідки-рахунку ВІА №742687 від 22.11.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, право власності на 1/2 (одну другу) частку цього легкового автомобіля марки AUDI Q7, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_6, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, право власності на 1/2 (одну другу) частку легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy 1,9 TDI, 2007 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_7, який згідно облікової картки даного транспортного засобу зареєстрований 26.04.2012 року за ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, право власності на 1/2 (одну другу) частку автомобільного НОМЕР_8, № шассі В0001719, який зареєстрований за ОСОБА_3 та право власності на ? (одну другу) частку автомобільної причіп-дачі «АDRIA-530», 1989 р.в., д.н.з. НОМЕР_4, який зареєстрований за ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, право власності на 1/2 (одну другу) частку водного судна моделі «Tracker Guide V-16MT» з ідентифікаційним номером корпусу BUJ61606А505, реєстраційний №КИВ-6768-К, порт припису м. Київ, який зареєстрований за ОСОБА_3 22.02.2013 року у Судовій книзі України №019, що ведеться «Укрморрічінспекцією», під порядковим номером 8121.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, право власності на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0554 та яка зареєстрована за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.06.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року, реєстровий №1472, бланк серія ВТТ №927295 (номер запису про право власності:5994940).

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, право власності на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, що розташована по вулиці Миргородська, 4 (чотири) в с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер :01:001:0605 та яка зареєстрована за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.03.2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2014 року, реєстровий №546, бланк серія ВТТ №442603 (номер запису про право власності:4952054).

В іншій частині заявлених позовних вимоги ОСОБА_1 відмовити.

2.Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири №40 (сорок) загальною площею 43,36 кв.м, яка знаходиться в житловому будинку №21 (двадцять один)а по вулиці Сталеварів у м. Запоріжжя, яка згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року, реєстровий №89 придбана ОСОБА_1, від імені якої за довіреністю діяв ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, право власності на 1/2 (одну другу) частку легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN Caddy, 2002 р.в., білого кольору, д.н.з. НОМЕР_9, номер кузова НОМЕР_10, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ 270391 від 25.09.2014 року зареєстрований за ОСОБА_1.

В іншій частині заявлених позовних вимоги ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 23.06.2015 року.

Суддя