Справа № 359/2618/15ц Головуючий у І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 22-ц/780/3733/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 16.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Голуб С.А., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря Франюк Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Український інститут промислової власності» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Український інститут промислової власності» про визнання незаконним наказу в частині відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона працює на посаді директора філії «Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг». Ця філія є відокремленим підрозділом ДП «Український інститут промислової власності». Наказом в.о. директора ДП «Український інститут промис-лової власності» №82-п від 11 березня 2015 року позивач була відсторонена від роботи на період проведення службового розслідування. Вжиття цього заходу суперечить положенням ст.46 КЗпП України. Тому ОСОБА_2 просила визнати незаконним наказ в.о. директора ДП «Український інститут промислової власності» №82-п від 11 березня 2015 року в частині відсторонення її від роботи директора філії «Український центр інноватики та патентно-інфор-маційних послуг». Крім того, позивач перебуває у стані вагітності. У звязку з відстороненням її від роботи вона зазнала душевних переживань, а тому просила стягнути з ДП «Український інститут промислової власності» на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ виконуючого обовязки директора державного підприємства «Український інститут промислової власності» №82-п від 11 березня 2015 року в частині відсторонення ОСОБА_2 від роботи директора філії «Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг» державного підприємства «Український інститут промислової власності».Стягнуто з державного підприємства «Український інститут промислової власності» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відмовлено.

В апеляційній скарзі державне підприємство «Український інститут промислової власності» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді директора філії «Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг». Ця обставина підтверджується копією наказу директора ДП «Український інститут промислової власності» №108-п від 26 квітня 2012 року. Іншим наказом в.о. директора ДП «Український інститут промислової власності» №82-п від 11 березня 2015 року позивач була відсторонена від роботи на період проведення службового розслідування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 46, 237-1 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про державну службу» та прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем при відстороненні позивача від роботи не було дотримано вимог законодавства.

Так відповідно до положень ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно вимог ст.22 Закону України «Про державну службу» невиконання службових обовязків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи обєднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебувала на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спянін-ня. Крім того, позивач не є держаним службовцем. Тому відсторонення її від роботи на період проведення службового розслідування не передбачено чинним законодавством.

З огляду на ці обставини суд першої інстанції правомірно вважав, що наказ в.о. директора ДП «Український інститут промислової власності» №82-п від 11 березня 2015 року в частині відсторонення ОСОБА_2 від роботи належить визнати незаконним.

В матеріалах цивільної справи міститься копія Порядку проведення службового розслідування, згідно з п.11 якого службове розслідування проводиться, як з відстороненням працівника від виконання повноважень за посадою, так і без такого.

Також, встановлено, що п.11 Порядку проведення службового розслідування в частині допустимості відсторонення працівника від виконання повноважень за посадою на час проведення службового розслідування не відповідає ст.46 КЗпП України, яка має вищу юридичну силу.

Тому при вирішенні спору суд першої інстанції не застосовував п.11 Порядку проведення службового розслідування.

Однак навіть, якщо застосувати цю норму, то згідно з нею рішення про відсторонення працівника від виконання повноважень за посадою приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування директором Укрпатенту і оформлюється наказом.

В матеріалах цивільної справи відсутнє подання голови комісії з проведення службового розслідування про відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою. Копія службової записки першого заступника директора ДП «Український інститут промислової власності» №984-с від 11 березня 2015 року не є таким поданням. Крім того, ОСОБА_2 була помилково відсторонена від роботи, а не від виконання повноважень за посадою. Таким чином, відсторонення позивача від роботи було проведено з порушеннями встановленого порядку.

Крім того, відсторонення працівника від виконання повноважень за посадою обмежує право працівника на працю. Тому вжиття цього заходу повинно бути обґрунтованим. З копії листка непрацездатності серії АГЧ №888180 вбачається, що станом на час прийняття оспорюваного наказу ОСОБА_2 перебувала на лікуванні та не могла впливати на проведення службового розслідування. Тому відсторонення її від роботи та обмеження у такий спосіб її права на працю є невиправданим.

Суд першої інстанції вважав, що ці обставини є додатковою підставою для визнання незаконним наказу в.о. директора ДП «Український інститут промислової власності» №82-п від 11 березня 2015 року в частині відсторонення ОСОБА_2 від роботи директора філії «Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг».

В матеріалах цивільної справи міститься наказ в.о. директора ДП «Український інститут промислової власності» №128-п від 20 квітня 2015 року, згідно з яким наказ в.о. директора ДП «Український інститут промислової власності» №82-п від 11 березня 2015 року визнаний таким, що втратив чинність.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З копій медичних документів вбачається, що станом на день прийняття оспорюваного наказу ОСОБА_2 перебувала в стані вагітності. У звязку з незаконним відстороненням від роботи вона зазнала душевних переживань. У такий спосіб їй була заподіяна моральна шкода. З огляду на глибину та тривалість душевних переживань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав та встановив розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу у сумі 2000 гривень.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Український інститут промислової власності» відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: