Справа № 2-237/10
21 квітня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -
В Малиновський районний суд м.Одеси 20.10.2006 року звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів, мотивуючи свою вимогу тим, що 23 грудня 2003 року вони придбали в рівних частках домоволодіння по вул.М.Демченко № 23 в м.Одесі, при цьому вони передали ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 426 536 грн., що в еквіваленті складало 80 000 доларів США. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2005 року за позивачами було визнано прав власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Однак це рішення було скасовано та договір купівлі продажу від 23.12.2003 року визнаний недійсним. В звязку із чим, позивачі просили стягнути з відповідачки 633 600 грн., що в еквіваленті складало 80 000 доларів США.
У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги, на обґрунтування яких посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та просила задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутності або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідачки та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивачів, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як було встановлено, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: м.Одеса, вул.М.Демченко, 23 належав на праві власності ОСОБА_6
ОСОБА_616 грудня 1991 року склав заповіт, який заповідав належний йому будинок Одеському відділенню ОСОБА_7. Цим же заповітом він позбавив своїх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спадщини. У 1999 році ОСОБА_6 помер.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28.01.2003 року Одеському обласному виділенню Українського ОСОБА_7 було поновлено строк для прийняття спадщини за заповітом від 16.12.1991 року та визнано право власності на житловий будинок № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.12.2003 року була затверджена мирова угода, відповідно до якої громадська організація Український фонд ОСОБА_7 уступила право власності на 16/18 частин домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі ОСОБА_10, ОСОБА_11 передав належне йому майно на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2003 року 2/18 частин домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі ОСОБА_10

ОСОБА_10 виплатила грошову компенсацію громадській організації Український фонд ОСОБА_11 в розмірі 5 000 грн., а також нею була виплачена грошова компенсація ОСОБА_11 в розмірі 50 000 грн. Визнано за ОСОБА_10 право приватної власності на 2/18 та 16/18 частин домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі.

21.12.2003 року був укладений договір завдатку, позивачі сплатили необхідні кошти згідно домовленості за підготовку документів та оформлення правочину. При оформленні правочину ОСОБА_5 09.12.2003 року надала довіреність для розпорядження домоволодінням № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі Разінковій ОСОБА_12.

23.12.2003 року між позивачами та ОСОБА_4 яка діяла в інтересах ОСОБА_5 був укладений договір купівлі продажу домоволодіння № 23 по вул.М.Демченко в м.Одесі. 23.12.2003 року ОСОБА_4 надала позивачам розписку про отримання від них за продажу житлового будинку з надвірними спорудами по вул.М.Демченко № 23 в м.Одесі 426 536 грн., що в еквіваленті складало 80 000 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2004 року апеляційну скаргу ОСОБА_11 було задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2003 року змінено, виключено з неї вказівка про негайне виконання, в іншій частині ухвала Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2003 року залишено без змін.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 27.05.2005 року за позивачами було визнано прав власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Однак це рішення було скасовано та договір купівлі продажу від 23.12.2003 року визнаний недійсним.

Таким чином, суд вважає, що між сторонами не був укладений договір купівлі продажу, тобто не виникло самого зобовязання в силу якого одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

При цьому відповідачкою без достатніх правових підстав отримано від позивачів грошову суму у розмірі 426 536 грн., що в еквіваленті складало 80 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Суд вважає, що оскільки між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, то відповідачка повинна повернути позивачам суму еквівалентну 80 000 доларів США, а саме 633 600 гривень, враховуючи курс НБУ 7.70 1 долар США, станом на день ухвалення рішення суду.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 203, 206,386, 639, 655, 1212 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 80 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення суду складає 633, 600 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ