Справа № 465/4241/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/4019/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановила:

Оскарженим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2015 року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_4 додатковий строк два місяця для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. (місце смерті с.Відники, Пустомитівський район, Львівська область Україна), починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду оскаржила представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_5 не може бути належним відповідачем у даній справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки по таких категоріях цивільних справ фактично відсутній спір про право і в якості відповідача у справі мала би бути залучена Звенигородська сільська Рада Пустомитівського району Львівської області, а також в якості третьої особи - нотаріальна контора. Вказує, що на момент складання батьком ОСОБА_7 заповіту від 23.11.2009 року на розпорядження майном на випадок своєї смерті, він не являвся фактичним власником майна, яке вказане у заповіті, оскільки після смерті своєї дружини ОСОБА_8 спадщини не прийняв, правовстановлюючих документів щодо спадкового майна на своє ім'я не оформляв.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що в липні 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визначення строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його та відповідача батько - ОСОБА_7, якому належала у м.Львові квартира АДРЕСА_1 та житловий будинок в с. Водники Пустомитівського району Львівської області. 23.11.2009 р. батько склав заповіт, відповідно до якого заповів йому належну йому на праві приватної власності вказану квартиру, а також 1/2 частини вказаного житлового будинку. Іншу 1/2 частини житлового будинку батько заповів відповідачу. Позивач просив поновити строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, посилаючись на те, що про існування заповіту він дізнався через рік після смерті батька і на підготовку документів втратив багато часу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського РУЮ Львівської області 07.06.2005 року.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.06.2009 р. серії НОМЕР_2, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. серії НОМЕР_3, виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

23.11.2009 р. ОСОБА_7 був складений заповіт, згідно якого належний йому на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_2 заповів по 1/2 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_10, а також належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_10 Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я.

Згідно відповіді п'ятої Львівської державної нотаріальної контори від 17.09.2014 р. №2695/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заведена.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, оскільки такий довгий час не знав про заповіт, а копію такого отримав лише в червні 2014 року.

Судом прийнято до уваги пояснення позивача про те, що він не знав де він знаходиться заповіт та не знав в якій саме конторі його батько оформив заповіт. Заповіт був у брата, а коли він звернувся до доньки брата, то вона довгий час заповіт не віддавала, а в червні 2014 року віддала йому лише копію заповіту.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, яка вважає, що її право порушене, самостійно визначає спосіб його захисту, передбачений ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважним є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнанні поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, несприятливі погодні умови.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року відсутність інформації про наявність заповіту на користь особи не є неповажною причиною пропуску встановленого законом строку для подання ними заяви про прийняття спадщини (справа № 6-85цс12).

Однак не встановлено підстав для застосування цієї правової позиції до обставин даної справи, яка є предметом апеляційного розгляду.

Встановлено, що сам текст заповіту позивач отримав лише в червні 2014 року.

Тому не заслуговують на увагу пояснення апелянта ОСОБА_2 в засідання судової колегії на те, що раніше нею було повідомлено про заповіт колишню дружину позивача.

Також встановлено, що ОСОБА_7 не проживав в квартирі АДРЕСА_1, яку заповів ОСОБА_10 Спадкодавець проживав разом з відповідачем, тобто ОСОБА_5, в житловому будинку в с. Водники Пустомитівського району.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 пояснила, що у вказаною квартирою позивач користувався, а в даний час поселив свою дочку.

Тому судова колегія прийшла до висновку, що є підстави вважати, що після смерті ОСОБА_7, між сторонами склався порядок користування спадковим майном відповідно до якого ОСОБА_4 користувався квартирою АДРЕСА_1, а відповідач - житловим будинком АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_5 не претендував та не претендує на вказану квартиру.

Таким чином позивач вправі був вважати, що відповідач не заперечує того, що він має право на спадкування вказаної квартири, а тому ця обставина разом із вищевказаними обставинами є підставою для задоволення позову.

При відсутності спадкової справи ОСОБА_7 та відсутності заяви ОСОБА_10 про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.