АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/774/1145/К/15 Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - Митрофанової Л.В.

суддів: - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі: - Петренко К.І.

за участю: представника Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - Копайгора Ігора Васильовича;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «ЦГЗК») і в обґрунтування позову зазначив, що працюючи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та важкої фізичної праці отримав професійне захворювання.

Висновком медико-соціальної експертної комісії (серія АБ № 0005672) позивачу первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності, наступний переогляд 01.05.2015 року.

У зв'язку із заподіянням йому моральної шкоди, ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача, просив стягнути з ПАТ "ЦГЗК" 243 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «ЦГЗК» - 10000 грн.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не звернув уваги на те, що виниклі правовідносини між сторонами регулюються спеціальним законом - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», а тому моральну шкоду повинно відшкодовувати Відділення Фонду; позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди; не врахував, що характер і ступінь моральних страждань позивача не було встановлено висновком МСЕК.

Крім того, судом не взято до уваги, що стаж роботи позивача на підприємстві становить 7 років 4 місяці років, тоді як стаж роботи позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах становить 11 років 6,5 місяців.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 пропрацював в період з 1985р. по 1995 р. в шахті «Першотравнева - 1», з 01.01.1985р. по 11.12.1997р. в шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», пропрацював в ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») в період з 05.05.2004 року в шахті ім. «Орджонікідзе» по професії - черговим слюсарем з ремонту устаткування 5 розряду, підземним дорожньо-колійним робітником, 24.10.2013 року - звільнений з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 28.03.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «ЦГЗК», Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_6 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, в пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою на підприємстві.

Висновком медико-соціально експертною комісією ОСОБА_6 первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Наступний переогляд 01.05.2015 року. Встановлені противопоказання: пил, переохолодження, важка праця, вимушена поза.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого йому й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 28.03.2014 року, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_6 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, а в пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою на підприємстві.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи. Відповідно медичних довідок ОСОБА_6 в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в 14-й міській лікарні та в Інституту промислової медицини. 04.02.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 251) встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія шийна і попереково - крижова на фоні спондилоартрозу з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом першого - другого ступеню, остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів першого - другого ступеню, помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування.

Вище наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди.

Доводи представника відповідача про відсутність обов'язку ПАТ "ЦГЗК" відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 27.05.2014 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «ЦГЗК» та на інших підприємствах, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. .ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів. -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді:

до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «ЦГЗК») і в обґрунтування позову зазначив, що працюючи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та важкої фізичної праці отримав професійне захворювання.

Висновком медико-соціальної експертної комісії (серія АБ № 0005672) позивачу первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності, наступний переогляд 01.05.2015 року.

У зв'язку із заподіянням йому моральної шкоди, ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача, просив стягнути з ПАТ "ЦГЗК" 243 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «ЦГЗК» - 10000 грн.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не звернув уваги на те, що виниклі правовідносини між сторонами регулюються спеціальним законом - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», а тому моральну шкоду повинно відшкодовувати Відділення Фонду; позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди; не врахував, що характер і ступінь моральних страждань позивача не було встановлено висновком МСЕК.

Крім того, судом не взято до уваги, що стаж роботи позивача на підприємстві становить 7 років 4 місяці років, тоді як стаж роботи позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах становить 11 років 6,5 місяців.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 пропрацював в період з 1985р. по 1995 р. в шахті «Першотравнева - 1», з 01.01.1985р. по 11.12.1997р. в шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», пропрацював в ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») в період з 05.05.2004 року в шахті ім. «Орджонікідзе» по професії - черговим слюсарем з ремонту устаткування 5 розряду, підземним дорожньо-колійним робітником, 24.10.2013 року - звільнений з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 28.03.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «ЦГЗК», Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_6 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, в пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою на підприємстві.

Висновком медико-соціально експертною комісією ОСОБА_6 первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Наступний переогляд 01.05.2015 року. Встановлені противопоказання: пил, переохолодження, важка праця, вимушена поза.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого йому й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 28.03.2014 року, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_6 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, а в пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою на підприємстві.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи. Відповідно медичних довідок ОСОБА_6 в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в 14-й міській лікарні та в Інституту промислової медицини. 04.02.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 251) встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія шийна і попереково - крижова на фоні спондилоартрозу з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом першого - другого ступеню, остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів першого - другого ступеню, помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування.

Вище наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди.

Доводи представника відповідача про відсутність обов'язку ПАТ "ЦГЗК" відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 27.05.2014 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «ЦГЗК» та на інших підприємствах, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. .ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів. -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді:

із позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - ПАТ «ЦГЗК») і в обґрунтування позову зазначив, що працюючи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та важкої фізичної праці отримав професійне захворювання.

Висновком медико-соціальної експертної комісії (серія АБ № 0005672) позивачу первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності, наступний переогляд 01.05.2015 року.

У зв'язку із заподіянням йому моральної шкоди, ушкодженням здоров'я, завданого внаслідок професійного захворювання під час роботи на підприємстві відповідача, просив стягнути з ПАТ "ЦГЗК" 243 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_6 у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «ЦГЗК» - 10000 грн.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ "ЦГЗК" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, суд не звернув уваги на те, що виниклі правовідносини між сторонами регулюються спеціальним законом - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», а тому моральну шкоду повинно відшкодовувати Відділення Фонду; позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди; не врахував, що характер і ступінь моральних страждань позивача не було встановлено висновком МСЕК.

Крім того, судом не взято до уваги, що стаж роботи позивача на підприємстві становить 7 років 4 місяці років, тоді як стаж роботи позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах становить 11 років 6,5 місяців.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ЦГЗК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 пропрацював в період з 1985р. по 1995 р. в шахті «Першотравнева - 1», з 01.01.1985р. по 11.12.1997р. в шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», пропрацював в ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником являється ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») в період з 05.05.2004 року в шахті ім. «Орджонікідзе» по професії - черговим слюсарем з ремонту устаткування 5 розряду, підземним дорожньо-колійним робітником, 24.10.2013 року - звільнений з підприємства в зв'язку з виходом на пенсію.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 28.03.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «ЦГЗК», Українського НДІ, страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_6 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, в пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою на підприємстві.

Висновком медико-соціально експертною комісією ОСОБА_6 первинно 27.05.2014 року встановлено 25 % втрати професійної працездатності. Наступний переогляд 01.05.2015 року. Встановлені противопоказання: пил, переохолодження, важка праця, вимушена поза.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого йому й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який складений 28.03.2014 року, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких ОСОБА_6 отримав професійне захворювання, саме працюючи на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників в декілька раз, а в пункті 17 Акту встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників - маса вантажу, яка підіймалася та переміщувалася вручну 40 кг при нормі 30 кг, робоча поза, у нахиленому положенні більше 30% при допустимих 25%, нахили корпусу за зміну 200 разів при допустимих 100. В пункті 19 вказано зазначено, що конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою на підприємстві.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи. Відповідно медичних довідок ОСОБА_6 в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в 14-й міській лікарні та в Інституту промислової медицини. 04.02.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 251) встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія шийна і попереково - крижова на фоні спондилоартрозу з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом першого - другого ступеню, остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів першого - другого ступеню, помірною гіпотрофією м'язів плечового поясу. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування.

Вище наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача в спричиненні йому моральної шкоди.

Доводи представника відповідача про відсутність обов'язку ПАТ "ЦГЗК" відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2008 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 27.05.2014 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Колегія погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «ЦГЗК» та на інших підприємствах, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. .ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів. -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: