Справа № 369/1996/15ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/3585/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 16.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Таргоній Д.О.,

При секретарі: Франюк Т.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання договору іпотеки недійсним та скасування обтяжень, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» 13.08.2007 року було укладено договір іпотечного кредиту № 1269 про надання кредиту у сумі 59 400 доларів США зі сплатою 12,9 % річних за користування ним на строк до 12.08.2017 року

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позивача між ним та ЗАТ «АКПІБ» укладено іпотечний договір № - 1269 від 13.08.2007 року про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,12 га, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Гореничі, вул. Хоменка, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 1-27004.

Зазначав, що згідно іпотечного договору в іпотеку передана земельна ділянка, яка належала на праві власності третій особі, при тому, що чинне на момент його укладання законодавство не передбачало передачі в іпотеку нерухомого майна, яке є власністю третьої особи і не належить іпотекодавцю.

Тому просив вказаний іпотечний договір визнати недійсним. Скасувати обтяження на земельну ділянку площею 0.12 га, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Горенка, вул. Хоменка, 4, цільового призначення: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратором нотаріусом ОСОБА_3, реєстраційний № 1-2702 обтяження від 13.08.2007 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач, посилаючись на порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу на оскаржуване рішення, яке просить скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ЗАТ «АКПІБ») в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області» та ОСОБА_2 13.08.2007 укладено договір іпотечного кредиту № 1269 про надання кредиту у сумі 59 400 доларів США зі сплатою 12,9 % річних за користування ним на строк до 12.08.2027.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, позивача між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ЗАТ «АКПІБ» укладено іпотечний договір № - 1269 від 13.08.2007 про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0, 12 га, за адресою: Київська область, Києво - Святошинський район, с. Гореничі, вул. Хоменка, 4, посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 1-27004.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги.

На виконання вимог п. 8.1 договору відступлення прав вимоги банк передав новому кредитору - ТОВ «Кредитні ініціативи» документацію за правами вимоги за кредитами протягом 4-х місяців, з дати підписання договору 17.12.2012 тобто вся документація була передана ТОВ «Кредитні ініціативи».

Суд І інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що на момент укладення іпотечного договору земельній ділянці, яка передана в іпотеку не присвоєно кадастрового номеру, не дає підстави визнавати його недійсним в сенсі ст. 215 ЦК України.

Крім цього, судом в рішенні вказано, що посилання позивача на те, що іпотечний договір не містить усіх істотних умов, передбачених для договорів іпотеки, а саме: в іпотеку передано земельну ділянку, яка на момент укладення договору іпотеки була власністю третьої особи, без згоди її власника - спростовується цим договором, з якого вбачається, що предмет іпотеки - земельна ділянка належить іпотекодавцям на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 13.08.2007 за реєстровим 1-2688, який підписано сторонами договору, також як і іпотечний договір.

Також суд не вбачав підстав для визнання спірного іпотечного договору недійсним з мотивів того що ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент укладання договору не передбачала передачу в іпотеку нерухомого майна, яке не є власністю іпотекодавця та належить третім особам без їх згоди, виходячи з того, що треті особи, як співвласники земельної ділянки, які також за іпотечним договором є іпотекодавцями, а також сам позивач як один із співвласників земельної ділянки, проявили своє вільне волевиявлення під час укладання договору, отже надали свою згоду щодо передачі земельної ділянки в іпотеку.

Прямої норми заборони, що містилася б на момент укладення спірного іпотечного договору, стосовно не передбачення передачі іпотеки нерухомого майна, яке не є власністю іпотекодавця та належить третім особам без їх згоди в Цивільному Кодексі України або Законі України «Про іпотеку» не містилось.

Колегія погоджується з такими висновками суду І інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

На час виникнення спірних правовідносин чинне законодавство не містило заборони щодо передачі в іпотеку майна, що не належить іпотекодавцю, а є власністю третіх осіб без їх згоди.

Крім цього, дійсно, на момент укладання іпотечного договору, підписуючи його, сторони підтвердили своє вільне волевиявлення та проявили згоду щодо передачі земельної ділянки в іпотеку.

Також колегія погоджується з висновком суду І інстанції що, відсутність кадастрового номеру земельної ділянки, переданої в іпотеку, не дає підстави в розумінні ст. 215 ЦК України визнати недійсним іпотечний договір.

Згідно встановлених судом І інстанції та колегією обставин, на момент вчинення правочину, будь-яких порушень при укладенні договору не було, в договорі наявні всі істотні умови, та його зміст відповідає вимогам ст. 5 ЗУ «Про іпотеку».

Статтею 215 ЦК встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених у ст. 203 цього Кодексу.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що законних та обґрунтованих підстав для скасування рішення суду скарга не містить, позивачем не було належним чином доведено та підтверджено доказами обставини, на які він посилається як на підставу скасування рішення суду.

Судом І інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, у зв'язку з чим, на підставі згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: