Справа №490/3061/15-ц 15.06.2015 15.06.2015 15.06.2015
Провадження №22-ц/784/1400/15
Головуючий першої інстанції:Черенкова Н.П.
Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

15 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем- Богуславською О.М.

з участю:

представника боржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.04.2015 р. у справі за

поданням

головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4,

встановила:

10.04.2015 р. головний державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі кордону України ОСОБА_4

Державний виконавець зазначав, що на виконанні у ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області знаходиться виконавче провадження № 44733718 з примусового виконання виконавчого листа № 2/487/2261/13 виданого 08.11.2013 р. Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010-/42-0-1/11-164 від 08.09.2011 р в розмірі 1390274,11 грн. та заборгованість за кредитним договором № 010/42-0-1/11-169 від 13.09.2011 р. у розмірі 3683473, 80 грн.

Боржником судове рішення в добровільному порядку не виконано. Перевіркою майнового стану боржника встановлено, що у нього відсутні відкриті розрахункові рахунки у банківських установах України, відсутнє нерухоме майно, а також за боржниками не зареєстровані автотранспортні засоби та земельні ділянки. Здійснити примусовий привід боржника неможливо у звязку з тим, що при неодноразових виходах дільничного інспектора міліції за адресою проживання ОСОБА_4 двері квартири не відчиняли. Крім того, боржник не одноразово перетинав державний кордон України у період 2014-2015 рр.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним судового рішення без вилучення паспорта громадянина України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2015 року подання старшого державного виконавця задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань покладених на нього судовим рішенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на незаконність ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Перевіряючи законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця та обмежуючи ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, оскільки неодноразово перетинав кордон України та відсуній за місцем реєстрації, але з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам норм законодавства щодо примусового виконання судових рішень та процесуального закону.

Так, положеннями п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з наступними змінами) передбачено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, вжите у п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з обєктивної сторони такі діяння ( дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків.

У звязку з цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених частиною 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця ; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2014 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.11.2013 р. Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ ОСОБА_6 Аваль заборгованості за кредитними договорами в розмірі 1390274 грн. 11 коп. і 3683473 грн. 80 коп. та судових витрат по 1720 грн.50 коп. з кожного, копію якої, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, 22.09.2014 р. ОСОБА_4 отримав особисто під підпис.

04.02.2015 р. головним державним виконавцем Сазоновим Д.К. винесено постанову про примусовий привід боржника, виконання якої покладено на органи внутрішніх справ.

Згідно рапорту дільничного інспектора Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області здійснити привід неможливо у звязку з тим, що при не одноразових виходах за фактичною адресою місця проживання ОСОБА_4 двері не відчиняли.

В той же час, із заяви ОСОБА_4 (а.с. 9) вбачається, що 13.11.2014 р. він звернувся до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області тв повідомив про своє місце роботи, розмір заробітної плати та фактичне місце проживання, а також просив повідомити йому платіжні реквізити для сплати заборгованості, погашення якої здійснювалось ним неодноразово про що наявні відомості, які містяться в матеріалах виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Крім того, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2015 р. заочне рішення від 06.09.2013 р. скасовано.

На підставі чого 28.04.2015 р головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/487/2261/13 виданого 08.11.2013 р. Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010-/42-0-1/11-164 від 08.09.2011 р в розмірі 1390274,11 грн. та заборгованість за кредитним договором № 010/42-0-1/11-169 від 13.09.2011 р. у розмірі 3683473, 80 грн.

Встановлене свідчить про те, що державним виконавцем не доведено наявність умислу ОСОБА_4на ухилення від виконання судового рішення, а тому колегія суддів вважає недоцільним застосування тимчасового обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Суд першої інстанції не врахував надав цих обставин справи та не надав наявним доказам належної оцінки, безпідставно ухваливши про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Зазначене, відповідно до приписів п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової про відмову в задоволенні подання державного виконавця

Керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.04.2015 р. скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього дня протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді Н.В. Самчишина

ОСОБА_2