Малиновський районний суд м.Одеси
Справа №2-1261/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2010р. Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Вербицької Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Солтис О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з останнього боргу за договором позики в розмірі 8 540 доларів США, що в еквіваленті на день подачі позову складає 66 700 грн. Також вона просила стягнути 3% річних, що складає 256,2 доларів США на рік, а, враховуючи строк прострочення, який складає 6 років, сума відсотків складає 1 537,2 доларів США. Загальну суму заборгованості ОСОБА_1 визначила в розмірі 78 600 грн.

В судовому засіданні представник позивачки наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вона пояснила, що 4 жовтня '2002 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав у борг грошову суму в розмірі 8 540 доларів США. В розписці строк повернення був вказаний - 2 квартал 2003 року, проте вчасно борг повернений не був. Позивачка в усній формі неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про повернення боргу, проте він посилався на те, що в нього тяжке матеріальне становище, у зв'язку з чим він не має змоги повернути гроші, і просив відстрочити. В 2.006 році позивачка тяжко захворіла, що унеможливило звернення до суду з позовом. Крім того, на її утриманні знаходились неповнолітні діти, також хворі батьки, які потребували її догляду. У зв'язку з такими обставинами, ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності, проте просила його поновити, наполягаючи на поважності причин його пропущення.

Позивачка в судовому засіданні підтримала свого представника та просила поновити їй строк на предявлення позову і задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх письмових запереченнях визнав, що гроші від ОСОБА_1 отримав та зобов'язався їх повернути, як це зазначено в розписці. Строк повернення боргу він пропустив та вчасно гроші не віддав. Проте, відповідач зауважив, що повернення боргу відбулось до кінця другого кварталу 2003 року, а позивачка ОСОБА_1 зробила про це відповідний запис в розписці про повернення коштів. Але він її втратив. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи, що позивачка пропустила строк позовної давності, а її пояснення з приводу поважності пропуску строку, є необгрунтованими.

Вислухавши пояснення позивачки. її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити на підставі наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 4 жовтня 2002 року ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_3 суму в розмірі 8 540 доларів США, яку зобов'язався повернути в строк до 2 квартал) 2003 року, а перший платіж в розмірі 2000 доларів США здійснити 15 жовтня 2002р. Це підтверджується копією розписки, що знаходиться в матеріалах справи. Крім того, з письмових заперечень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він брав гроші в борг у ОСОБА_1 в сумі, що вказана в розписці та зобовязався їх повернути в зазначений строк.

Строк повернення боргу сплинув в 2003 році, проте, як стверджує позивачка, гроші відповідач не повернув. ОСОБА_2 заперечував проти цього і зазначав, що гроші він повернув. Він пояснив, що гроші у позивачки займав Нейков його компаньйон. Про те, що гроші повернуті, останній показав в травні 2003 року відповідачеві розписку. Проте, будь-яких підтверджень цього ОСОБА_2 не надав. Отже, доказів про повернення грошей в матеріалах справи немає, а тому суд не може вважати заперечення відповідача в цій частині обґрунтованими та не приймає їх до уваги.

Даючи правову оцінку відносинам сторін, що склалися, суд керується нормами ЦК УРСР на підставі наступного. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після його вступу в силу.

Оскільки договір позики був укладений в 2002 році, тобто до прийняття нового ЦК, то необхідно при визначенні відносин сторін застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР.

Згідно зі ст. 374 Цивільного кодексу УРСР, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошей (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду та якості. Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу УРСР, зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і закону. Прийняті на себе зобовязання по договору у частині своєчасного погашення заборгованості за договором позики і нарахованим по ньому відсоткам відповідач ОСОБА_2 не виконав, тому відповідно до ст. 203 ЦК УРСР порушив зобовязання, оскільки прострочив виплату позики.

Отже, з матеріалів справи вбачається порушення субєктивного права ОСОБА_1 на отримання нею її грошових коштів.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту прав за позовом особи, право якого порушено, встановлюється в три роки. Враховуючи, що строк повернення боргу був встановлений до 2 кварталу 2003 року, то позовна давність для звернення до суду сплила в другому кварталі 2006 року. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР сплив строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає причини пропущення цього строку поважними.

Представник позивача наполягала на поновленні строку позовної давності, обґрунтовуючи неможливість вчасного звернення до суду погіршенням стану здоров'я ОСОБА_1 Вона пояснила, що в 2006 році позивачка тяжко захворіла Аддісоновою хворобою, тобто хронічною наднирковою недостатністю. Така хвороба викликає серйозні порушення в організмі, не піддається повному лікуванню, потребує постійних грошових витрат та систематичного стаціонарного лікування два рази на рік. Основними симптомами цієї хвороби є постійна слабкість, депресія, зниження активності, пониження артеріального тиску, температури, що приводить до повної втрати працездатності. У зв'язку з чим змінюється ритм життя, не вистачає сил на активні дії. На даний час позивачка є інвалідом другої групи. Такі обставини підтверджується наданими довідками, виписками з історії хвороби та ін.

Крім того, позивачка наголошує, що на її утриманні знаходяться два сини, яким, на час її захворювання, тобто в 2006 році, було по 10 та 17 років. Вони обидва потребували турботи, піклування, контролю з боку матері, яка виховувала їх сама, без батька, з яким розірвала шлюб в 1999 році. Також у позивачки на утриманні знаходились батьки похилого віку, за якими необхідний був догляд. Всі вищевказані обставини стали причиною пропуску позивачкою строку позовної давності та звернення до суду.

Поважними причинами при пропуску строку позовної давності є такі обставини, які роблять вчасне предявлення позову неможливим або утруднюючим. На думку суду, обставини, на які посилається позивачка на поновлення строку на захист цивільного права, не є поважними, оскільки стаціонарне лікування двічі на рік, наявність хвороби, необхідність утримання дітей та батьків, не позбавляло позивачку можливості звернення до суду в 2007, 2008 та на початку 2009 року самостійно або через представника, як це вона здійснила при подачі даного позову, хоча й продовжуючи бути хворою. У зв'язку з чим, враховуючи наявність порушення субєктивного права позивачки, але пропущення нею строку позовної давності без поважних причин, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 71, 80, 374 ЦК УРСР, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий Н.В.Вербицька