ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9639/14-ц
провадження № 2/753/251/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г.,

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, про зміну черговості права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права на спадкування після смерті ОСОБА_7 разом зі спадкоємцем першої черги - відповідачем ОСОБА_5

В обґрунтування вимог ОСОБА_4 послалася на такі обставини. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер батько відповідача ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 р. встановлено факт проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В останні роки життя ОСОБА_7 страждав на ряд тяжких захворювань, зокрема оперувався з приводу захворювання шлунка та пухлини мозку, мав рак шкіри, переніс інсульт, а тому за станом здоров'я перебував у безпорадному стані і потребував постійного догляду та сторонньої допомоги. Догляд і допомогу ОСОБА_7 весь час до дня його смерті надавала лише ОСОБА_4, а відповідач жодної матеріальної та іншої допомоги і підтримки батьку не надавав і навіть не відвідував його.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов підтримали пославшись на вищевказане рішення суду, дані медичної документації ОСОБА_7 та показання свідків.

Представником відповідача були надані письмові заперечення на позовну заяву. Не визнаючи вимог ОСОБА_4, відповідач посилався на встановлену попередніми рішеннями суду недоведеність безпорадного стану спадкодавця та тієї обставини, що син спадкодавця знав про необхідність надання батьку допомоги, мав реальну можливість її надавати і свідомо ухилявся від її надання.

В останні три судові засідання відповідач та його представник не з'явилися без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а Головне управління юстиції м. Києва свого представника до суду не направило і пояснень на позов не надало, однак їх неявка не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи.

Заслухавши пояснення представників позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові заперечення відповідача, письмові докази, висновок експертизи та заслухавши роз'яснення експерта, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_7 (а.с. ). Після його смерті відкрилася спадщина.

Так як заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті ОСОБА_7 не залишив, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування одержав спадкоємець за законом першої черги - син ОСОБА_5

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2013 р встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 1975 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 р. проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу (а.с. 10). 7 червня 2013 р. вказане рішення набрало законної сили, а отже відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає.

З огляду на доведеність факту перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах на протязі 36 років, за приписом ст. 1264 ЦК України ОСОБА_4 відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом.

Як на правову підставу своїх вимог про зміну черговості права на спадкування позивач ОСОБА_4 посилається на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України, відповідно до яких фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер у віці 76 років, тобто на момент смерті він був людиною старечого віку.

З медичних документів спадкодавця, зміст яких відображений у висновку медичної експертизи (висновок № 8-2014/ц від 19.11.2014 р.) вбачається, що останні 5 років до моменту смерті ОСОБА_7 страждав на ряд тяжких хронічних захворювань.

Так з 2007 р. у ОСОБА_7 було діагностовано: захворювання шкіри спини; захворювання очей у вигляді гіперметропії слабого ступеню лівого ока, отальмогіпертензії обох очей, незрілої катаракти обох очей; травму черепа, дисцикуляторну ецефалопатію ІІ ст.; церебральний атеросклероз; травму та як наслідок посттравматичний періартроз лівого плечового суглобу; внутрішньомозкову пухлину (пухлину турецького сідла); гіпертонічну хворобу ІІ ст. з кризовим перебігом; хронічний гастродуоденіт; хронічну язвенну хворобу 12-типерсної кишки.

20 липня 2007 р. ОСОБА_7 була зроблена операція по видаленню пухлини турецького сідла (менінгеоми головного мозку). Після оперативного втручання лікарі відмічали у ОСОБА_7 стан після видалення пухлини у вигляді розсіяної органічної симптоматики, який виражався в періодичних головних болях, астенії, послабленні конвергенції, церебростенії, розсіяній неврологічній симптоматиці.

Протягом 2007 р. ОСОБА_7 неодноразово звертався за медичною допомогою з приводу захворювання шкіри спини, яке проявлялось в абсцесах (гнійних ранах).

В 2008 р. у ОСОБА_7 було також діагностовано хворобу оперованого шлунку, хронічний холецистит в стадії загострення, захворювання біляносової пазухи, аденому передміхурової залози.

В 2009 р. ОСОБА_7 онкологом було встановлено діагноз «Са шкіри лівої щоки, меланома шкіри спини».

В червні-липні 2011 р. ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 3 з приводу дисцикуляторної ецефалопатії ІІІ ст., прогресуючого перебігу на тлі гіпертонічної хвороби ІІІ ст., загального та церебрального атеросклерозу у поєднанні з залишковими явищами видалення менінгеоми головного мозку з вираженими кістозно-атрофічними змінами речовини головного мозку - правої лобної ділянки у вигляді вестибуло-атактичного синдрому, лікворо-гіпертензивного синдрому, легкого лівобічного геміпарезу. В історії хвороби відмічено, що ОСОБА_7 пересувається на каталці (візку), скаржиться на слабкість у лівих кінцівках, головний біль, запаморочення, хитання при ходьбі.

В березні 2012 р. при зверненні до лікаря-терапевта ОСОБА_7 скаржився на задишку, болі в серці, тошноту, рвоту, біль в животі. Тоді ж лікар констатував у хворого меланоми на шкірі спини, обличчя та голови, встановив діагноз «Позагоспітальна правостороння гнійна пневмонія. СНІІб-ІІ ст. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії. Меланома шкіри обличчя, спини, голови. МТS?».

В грудні 2012 р. ОСОБА_7 звертався до травмпункту з приводу забою плеча.

В довідці про причину смерті до форми № 106/о № 4245/2, яка видавалась для поховання, причиною смерті ОСОБА_7 зазначено злоякісну пухлину шкіри (а.с. 60).

Разом з тим у посмертному епікрізі зазначено, що смерть ОСОБА_7 настала від серцево-судинної недостатності, ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу.

На підтвердження стану здоров'я спадкодавця за клопотанням представників позивача були допитані свідки - рідна сестра позивача ОСОБА_8 та онук ОСОБА_9

Як пояснила ОСОБА_8, цивільній чоловік її сестри ОСОБА_7 в 2004-2005 р. захворів на рак шкіри спини. Вказане захворювання проявлялось в ранах на спині, які гноїлись і кровоточили, а тому потрібно було по 5-6 разів на день ставити тампони з перекисом водню і робити перев'язки. Після операції на мозку ОСОБА_7 став погано ходити і говорити, змінилась і його поведінка, а після інсульту в 2011 р. він став пересуватися лише на візку, одна рука у нього взагалі не рухалась, а інша трусилась, а тому він не міг самостійно їсти і його необхідно було годувати з ложки. Помитись самостійно ОСОБА_7 також не міг і приходилось його заносити у ванну, що викликало значні труднощі через його велику вагу. Після інсульту на вулицю ОСОБА_7 вже не виходив, постійно приймав велику кількість ліків, до них ходила медсестра робити уколи, вона ж показувала, як правильно доглядати за ранами на спині. Догляд за ОСОБА_7 здійснювала і усю необхідну допомогу надавала лише його дружина, якій допомагали родичі - вона, онук та правнук. Рідний син ОСОБА_7 жодного разу не відвідав свого батька і бачила вона його лише два рази - на похоронах і на поминках.

ОСОБА_9 пояснив, що в дитинстві він та сестра залишились без батьків і виховувались бабою і дідом. При цьому він довгий час не знав, що ОСОБА_7 не його рідний дід. ОСОБА_7 хворів давно на захворювання судин, з приводу якого він лікувався в інституті ім. Шалімова. Ще в 90-х роках у діда з'явились рани на обличчі, які після курсу лікування зникли, але в 2004 чи 2005 р. у нього виявили новоутворення на спині і обличчі, які постійно кровоточили. Потім лікарі виявили пухлину в голові, внаслідок якої у нього погіршились зір та слух, з'явились головні болі. Після операції стан ОСОБА_7 не покращився, він не міг тримати рівновагу, часто падав. Потім на дачі у діда стався інсульт, після якого він на певний час втратив пам'ять, нікого не впізнавав. Пересувався він лише на візку. Після інсульту відмовила одна рука, а інша працювала погано, так як внаслідок травми випадав суглоб. Рани на спині приходилось обробляти 5 разів на день, так як нагнивання викликало сильний запах. Бували часті випадки, коли вночі відкривалась сильна кровотеча і приходилось міняти постіль. Доглядала за дідом баба, а коли вона не могла, він міняв її. Діда не можна було залишити самого, так як він самостійно не пересувався, не міг обробити рани на спині та поїсти, а тому він змушений був кинути роботу і переїхав до баби з дідом. Доглядати за дідом також допомагали родичі з боку баби, а рідний син діда з другої половини 90-х років припинив з ним будь-яке спілкування. Дід також не бажав спілкуватися з своїм сином.

Дослідивши медичну документацію спадкодавця, комісія судово-медичних експертів Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз зробила висновок про те, що в період 2007 - 2012 років за виключенням часу перебування на стаціонарному лікуванні в Інституті нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова з 18.06. по 02.07.2007 та в Київській міській клінічній лікарні № 3 з 28.06. по 05.07.2011, а також під час огляду терапевтом на дому 03.07.2011, будь-яких ознак, які б свідчили неможливість самообслуговування ОСОБА_7 та фізичної активності, в наданих медичних документах не відмічено (а.с. 78-83).

Проте висновок медичної експертизи в частині такої оцінки фізичного стану ОСОБА_7 суд відхиляє як необґрунтований, оскільки він не узгоджується з даними медичної документації спадкодавця та суперечить показанням свідків, які тривалий час спілкувалися з сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_7, і підтвердили, що за станом здоров'я останній потребував стороннього догляду та допомоги.

В судовому засіданні експерт-доповідач ОСОБА_11 підтвердив, що всі наявні у ОСОБА_7 захворювання є невиліковними, хронічними та характеризуються прогресивно-рецедивуючим перебігом, а меланома є однією з найбільш злоякісних пухлин, яка виліковується лише на ранній стадії, а інакше вона призводить до загальної інтоксикації організму і як наслідку - смерті.

Доводи експерта на те, що онколог не підтвердив онкологічний діагноз спростовуються записом лікаря-хірурга від 29.10.2008 та лікаря-онколога від 17.03.2009, а на жодні нормативні документи, які забороняють враховувати вказаний діагноз при відсутності в медичних документах результатів гістологічного дослідження експерт не послався.

Окрім того вказаний висновок медичної експертизи викликає обґрунтований сумнів в кваліфікованості експертів, оскільки вони надали також висновок щодо психічного стану ОСОБА_7 і можливості усвідомлення ним характеру своїх дій та керування ними при тому, що такі питання, по перше, не входять до компетенції судово-медичного експерта, а по друге, не ставилися судом.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 протягом останніх п'яти років внаслідок старечого віку і великої кількості тяжких хронічних хвороб не міг самостійно забезпечити умови свого життя і потребував спеціального режиму лікування та догляду, тобто перебував у безпорадному стані, а необхідний догляд, допомогу та піклування йому надавала позивач по справі ОСОБА_4

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували надання ним ОСОБА_7 будь-якої допомоги, догляду чи піклування.

Враховуючи тривалий час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та невиконання сином останнього своїх юридичних і моральних обов'язків по догляду за батьком, суд вбачає підстави для надання позивачу права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивача, суд присуджує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1), та документально підтверджених витрат, пов'язаних з проведенням медичної експертизи, в розмірі 4411 грн. (а.с. 127, 128).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Надати ОСОБА_4 право на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 разом зі спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 4654 гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: