Справа № 562/2029/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"14" травня 2015 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

під головуванням судді Мички І.М.

при секретарі Прадош О.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 255966,38 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 січня 2004 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист №2-9194 про стягнення з відповідача на її користь на утримання доньки Катерини, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку від дня пред'ялення позову - 17.11.2003 року до досягнення дитиною повноліття.

Стверджує, що виконавчий лист перебуває на виконання у ВДВС Рівненського МУЮ. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.05.2014 року становить 31571,50 грн.

Вважає, що як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів в період з 01.05.2008 року по 31.05.2014 року, відповідно до вимог ч.1 ст.96 СК України.

05 травня 2015 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позвоних вимог, у якій просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 23928,85 грн. та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Вислухавши представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено відповідними документами, 10 січня 2004 року Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист №2-9194 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки Катерини, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку від дня пред'ялення позову - 17.11.2003 року до досягнення дитиною повноліття.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ВДВС Рівненського міського управління юстиції №36/8509 від 03.06.2014 року вбачається, що загальна заборгованість відповідача згідно виконавчого листа №2-9194 станом на 31 травня 2014 року становить 31571,50 грн.

Відповідно до вимог статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно вимог частини першої статті 196 СК України, якою встановлена відповідальність за прострочення сплати аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З долученої до матеріалів справи довідки ВДВС Здолбунівського РУЮ №830 від 15 квітня 2015 року вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_3 за виконавчим листом №2-4171/2011 виданого 06.11.2011 року становить 38208,06 грн. Однак державним виконавцем не враховано квитанції про сплату аліментів, а саме: 21.11.2013 р. - 600 грн.; 24.12.2013 р. - 300 грн.; 13.06.2014 р. - 300 грн.; 23.09.2014р. - 300 грн.; 07.10.2014 р. - 300 грн.; 25.11.2014 р. - 300 грн.; січень 2015р. - 300 грн., а всього 2400 грн. Отже заборгованість по аліментах станом на 01.03.2015 р. становить 35808,06 грн.

Як слідує з проведеного представником позивача розрахунку, розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 становить за період з 01.10.2012 року по 01.11.2014 року - 23928,85 грн.

Вказаний розрахунок суд приймає до уваги, оскільки він проведений позивачем у відповідності до вимог частини першої статті 196 СК України.

Відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно роз'яснень, наведених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, інвалідності чи тяжких захворювань не має, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває. Наявність інших обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, судом не встановлена.

Згідно вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На заперечення позовних вимог відповідач посилається на своє скрутне матеріальне становище, стан здоров'я, відсутність постійної роботи, періодичне надання матеріальної допомоги позивачу під час тимчасових заробітків, необхідність надання допомоги малолітнім дітям, а також на необхідність утримання житла, де він проживає з позивачем та дітьми. Разом з тим, жодними належними та допустимими доказами вказані обставини відповідачем не підтверджені.

За встановлених по справі обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, заборгованість за якими виникла з вини відповідача.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13) та від 01 жовтня 2014 року (справа № 6-149цс14).

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.180, 196 СК України, Постановою Пленуму ВС України "Про застосування судами окремих норм СК України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягненя неустойки за прострочення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 23928 (двадцять три тисячі дев'ятсот двадцять вісім) грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: