Справа № 462/2190/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2010 року, в якому дітей не мають.

ОСОБА_1 23.03.2015 року звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння, взаємних почуттів любові, вони втратили почуття поваги один до одного, через 10 місяців після одруження відповідач виїхав за кордон, наміру повертатися не має. Він не цікавиться її життям, спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Зазначила, що їхня сімя остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сімї є неможливим та недоцільним.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що відповідач з червня 2011 року перебуває у Великобританії, наміру повертатися в Україну не має, з того часу вони спілкуються, але він не цікавиться її життям, спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету не мають. Крім цього, їй відомо, що ОСОБА_2 має іншу жінку. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сімї відсутні. Просить позов задовольнити.

Відповідач подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності (заяви в матеріалах справи), що суд вважає за можливе, оскільки це відповідає вимогам ст.158 ЦПК України, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 08.10.2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2759 (а.с.3), від шлюбу дітей не мають.

Також встановлено, що відповідач, який є громадянином ОСОБА_3 Республіки, в червні 2011 року виїхав у Великобританію, де залишився проживати. З того часу сторони спілкуються, але ОСОБА_2 наміру повертатись в Україну, де проживає його дружина, не має. Сторони спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету не мають, фактично припинили сімейні відносини.

Згідно пояснень позивача, вона втратила до чоловіка хороші почуття, а тому категорично наполягає на розірванні шлюбу, проти чого, як вбачається із заяви від 28.02.2015 року (а.с. 4), не заперечує відповідач.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сімї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

З огляду на те, що позивач просила усі судові витрати залишити за нею, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 08 жовтня 2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2759.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.