Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/6466/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Сухомлінов С.М.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М.,

Желепа О.В.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» - Лінкевич Ольги Володимирівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», третя особа: ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 43 794,71 грн. страхового відшкодування.

Стягнуто з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в дохід держави 437,94 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що позивач не звертався до НАСК «Оранта»» із заявою про страхове відшкодування за пошкодження майна впродовж одного року, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а посилання суду першої інстанції на строк 3 роки є неправомірним тому, що ст. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко вказано, що такий строк стосується шкоди, заподіяної життю та здоров'ю особи, і виплату саме даного виду страхового відшкодування позивач отримав 23 березня 2015 року в сумі 665,63 грн. Посилається також на те, що вирок у кримінальній справі, яким встановлено вину страхувальника, не містить зазначення, що він вступив у законну силу, тобто фактично законного документу, що вказує на вину страхувальника позивачем не було надано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Вироком від 03 вересня 2014 року Дергачівського районного суду Харківської області встановлено, що 02 серпня 2012 року по автодорозі Харків - Щербаківка сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1.

В результаті ДТП зазнав механічних пошкоджень автомобіль «ВАЗ- 21099» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, а останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. (а.с.6-11)

Згідно полісу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на час ДТП була застрахована в ЗАТ НАСК «ОРАНТА». (а.с.12),

Згідно ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ -21099», д.н.з. НОМЕР_2, становить 43794,71 грн. (а.с. 18-23),

Як вбачається з повідомлень, позивач 22 вересня 2012 року звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП, а з заявою про виплату страхового відшкодування звернувся 03 вересня 2014 року (а.с. 14, 68-70),

На підставі вироку Дергачівського районного суду Харківської області відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю.

16 березня 2014 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль на підставі пропуску річного терміну звернення ОСОБА_3 із заявою про відшкодування, як це визначено ст. 37.1 та ст. 37.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 16).

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ВАТ НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування в розмірі 43 794,71 грн. Посилався на те, що належний йому автомобіль було пошкоджено в результаті ДТП, винним в якій визнано ОСОБА_4, відповідальність якого застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта». Стверджував, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду, завдану застрахованою особою, але відмовився від виплати, чим порушив права позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку вина особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована відповідачем, у завданні шкоди майну позивача була встановлена вироком суду від 03 вересня 2014 року, і цим вироком не було відшкодовано шкоду позивачу, отже відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З доводами апеляційної скарги про те, що страховик правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на ст. 37 - п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , якою визначено, що підставою для відмови є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, судова колегія не погоджується.

На думку колегії суддів, у даному випадку судом першої інстанції враховано ту обставину, що вирок суду, яким встановлено вину особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, постановлено лише 03 вересня 2014 року, після чого позивачем подано заяву про страхове відшкодування.

Крім того, зазначеною нормою закону не відокремлено види заяв потерпілого, які він повинен подати, якщо шкода завдана і майну і здоров'ю потерпілого одночасно.

Посилання в скарзі на те, що копія вироку Дергачівського районного суду Харківської області, яка міститься у матеріалах справи, не містить зазначення про те, що вирок набрав законної сили, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до пояснень сторін та матеріалів справи виплата страхового відшкодування позивачу за немайнову шкоду була здійснена відповідачем саме на підставі вказаного вироку суду, отже факт постановлення вироку та набрання ним чинності був визнаний відповідачем, і відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» - Лінкевич Ольги Володимирівни відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: