Справа № 504/742/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Мельниковій В.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 (правонаступники ОСОБА_4, ОСОБА_5), за участі третіх осіб на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г., про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 09.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні часткою у спільній власності, зобов'язання не перешкоджати у користуванні та розпорядженні часткою у спільній власності, вселення, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання факту виникнення права власності на майно, що набуте за час окремого проживання подружжя у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яким, з урахуванням уточнення у жовтні 2014 року просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був укладений 09 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який був посвідчений Марченко О.М., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 296, скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_3, усунути перешкоди у користуванні та розпорядження половиною вказаного будинку, зобов'язавши відповідачів не чинити перешкод, та вселивши його у спірний житловий будинок.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з наступних підстав:

Як стверджує позивач, з 1989 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2

За час шлюбу, ОСОБА_2 як працівник радгоспу імені 50 річчя В. Жовтня придбала незакінчений будівництвом житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Як стверджує позивач, за спільні кошти, та спільними зусиллями подружжям було побудовано спірний житловий будинок, і у 2001 році було оформлено на відповідачку право власності.

Однак у 2002 році право власності відповідачки було скасовано, оскільки працівниками Комінтернівського РБТІ було виявлено, що ступінь готовності житлового будинку становить 88 відсотків.

Надалі подружжя продовжувало проживати у спірному житловому будинку до моменту розірвання шлюбу у 2008 році.

У 2007 році на ім'я ОСОБА_2 оформлено право власності на спірний житловий будинок.

З часу розірвання шлюбу, як стверджує позивач, відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у проживанні в спірному житловому будинку, а у 2009 році уклала договір дарування, яким спірний житловий будинок подарувала ОСОБА_3

Позивач вважає, що має право на частку у спірному житловому будинку, має право проживати в ньому, правочин укладено без урахування його інтересу, тому просить позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали, і пояснили, що спірний житловий будинок у стані незавершеного будівництва був придбаний ОСОБА_2 особисто, за її власні кошти, був добудований за її власні кошти та лише її зусиллями, участь позивача є незначною, право власності на спірний житловий будинок у неї виникло за час фактичного припинення шлюбних відносин, тому вважали доводи позову безпідставними і просили у позові відмовити.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року до участі у даній справі в якості правонаступників ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з тих самих підстав, що висловлені ОСОБА_2

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, яким просила суд встановити факт виникнення у неї одноособово права власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки, як на її думку, вказаний будинок набутий за час окремого проживання подружжя, у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник позов підтримали, і пояснили наступне:

08.10.1989 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2008 року розірвано.

Позивач стверджує, що цим рішенням суду встановлено, що подружжя припинило шлюбні відносини з 2005 року.

31.03.1992 року вона придбала за власні кошти спірний недобудований житловий будинок за 40 відсотків вартості.

При цьому акт прийому передачі не укладався, тому вважала, що право власності у неї не виникло.

Позивач вважала спірний будинок лише своєю власністю, тому і розпорядилась будинком на власний розсуд.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, вважали їх надуманими, і просили у задоволенні позову відмовити.

Приватні нотаріуси Марченко О.М. та Орзіх Ю.Г. подали заяви про розгляд справи у свою відсутність.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.07.2015 року вказані позови об'єднані у одне провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні правовідносини:

08.10.1989 року у виконавчому комітеті Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2008 року № 2-1820/2008 розірвано.

У мотивувальній частині цього рішення зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2005 року, проживають окремо.

Рішенням засідання СТК радгоспу імені 50 річчя В. Жовтня від 31.03.1992 року вирішено продати ОСОБА_2 недобудований будівництвом будинок по АДРЕСА_1 за 40 % вартості.

Рішенням № 50 від 04.06.1992 року виконкомом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надано дозвіл ОСОБА_2 на забудову садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 162 від 22.06.1992 року ОСОБА_2 сплатила 4 336,03 грн. в рахунок придбання вказаного будинку.

Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 111 від 26.10.2001 року затверджено акт прийомки до експлуатації житлового будинку та за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

30.01.2002 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

04.09.2002 року начальником Комінтернівського РБТІ Одеської області до Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надано лист - повідомлення, що при проведенні первинної інвентаризації житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, виявлено, що ступінь готовності житлового будинку становить 88 відсотків, і тому рекомендовано переглянути питання визнання права власності.

Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 29.10.2002 року № 121, скасовано рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 111 від 26.10.2001 року, яким затверджено акт прийомки до експлуатації житлового будинку та за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 25.05.2007 року № 49 за ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

24.10.2007 року за ОСОБА_2 здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, що встановлено зі змісту витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 віл 24.10.2007 року.

Зі змісту довідки Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 14.05.2015 року № 02-24-513/207/02-14/18 в погосподарській книзі в 1996 році відкрито особовий рахунок на ім'я ОСОБА_2 відносно житлового будинку АДРЕСА_1. З 2009 року по 2013 рік власником вказаного будинку значилась ОСОБА_3

09.07.2009 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарована), правонаступниками якої є ОСОБА_4, ОСОБА_5, який був посвідчений Марченко О.М. укладено договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 296.

Оскільки спірний житловий будинок було придбано подружжям до 01 січня 2004 року, суд застосовує до правовідносин власності подружжя норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), а саме ст. ст. 22, 24 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (втратив чинність з 01 січня 2004 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 2 ст. 23 КпШС України при укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Отже, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не доведе іншого.

У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Оскільки недобудований спірний житловий будинок придбаний за час шлюбу, будівництво (добудова) недобудованого спірного житлового будинку розпочато за час шлюбу, добудований, і це підтверджено зібраними доказами, до ступеня готовності 88 відсотків, то такий будинок у вказаній ступені готовності може бути визнаний судом об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, від 11 червня 2012 року № 6-66цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи ОСОБА_2, що спірний житловий будинок придбаний за її власні кошти, побудований лише її коштами та зусиллями, і є її особистою власністю спростовуються зібраними по справі доказами:

Так, допитані у справі свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили, що будинок будувався у дев'яності роки, будинок будувався подружжям, проте за чиї кошти будувався будинок свідкам невідомо.

Доводи ОСОБА_2 що спірний житловий будинок побудований на її власні кошти від продажу належної їй земельної ділянки сільськогосподарського призначення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_2, що вона в замін частки ОСОБА_1 у спірному житловому будинку купила йому автомобіль спростовуються актом приймання - передачі від 01.12.2007 року за яким покупцем автомобіля «Чери» виступає сам ОСОБА_1

Отже у суду не має сумніву в тому, що спірний будинок будувався подружжям за час шлюбу до ступеня готовності 88 відсотків.

Суд вважає, що режим спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок, ступеня готовності 88 відсотків, не спростований ОСОБА_2 належними та допустимими доказами.

Зі змісту п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 (що була чинною на час набуття спадкодавцем права власності на спірний житловий будинок), вбачається, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Аналіз змісту наведених положень цього нормативно- правового акту дозволяє суду дійти до висновку, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди в сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права, тобто записи, в тому числі і у погосподарських книгах, визнавались законодавцем в якості акту органів влади, що підтверджують право власності на житлові будинки.

Таким чином доводи ОСОБА_2 щодо відсутності права власності на вказаний житловий будинок у період шлюбу неспроможні.

Суд вважає, що ОСОБА_1 має обгрунтовані сподівання на захист судом свого права, як співвласника спірного житлового будинку.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, позовні вимоги в частині усунення порушення шляхом зобов'язання відповідачів не перешкоджати у користуванні та розпорядження часткою у житловому будинку та вселення в спірний житловий будинок, з урахуванням того, що позовні вимоги про встановлення порядку користування будинком не заявлялись, суд вважає обгрунтованими і законними.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Разом із тим, в силу положення ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Суд дійшов до висновку, що оскільки оспорюваним договором дарування дарувальник розпорядився часткою спірного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, яка йому не належала, то правочин (договір дарування) слід визнати частково недійсним.

Отже в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню лише частково.

В силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації права ОСОБА_3 на житловий будинок, оскільки право у неї могло за життя виникнути лише на половину спірного житлового будинку.

Вирішуючи питання позовних вимог ОСОБА_2 суд виходить з наступного:

Згідно зі ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає, що ОСОБА_2 не довела суду того факту, що спірний житловий будинок був збудований за час окремого проживання подружжя, у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.

За змістом технічного паспорту виготовленого за станом на серпень 2007 року вбачається, що з 2005 року побудовано лише прибудову літ «А1», решта будівель і споруд побудовані раніше цього часу.

Разом із тим, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_15 пояснили, що і після 2005 року подружжя продовжувало будувати спільно спірний житловий будинок, зокрема проводили внутрішнє оздоблювання стін, будувало вказану прибудову, а фактично ОСОБА_1 пішов із цтого будинку у 2009 році після конфлікту, який закінчився вироком суду.

Отже ці свідчення спростовують доводи ОСОБА_2

Доводи того, що право власності ОСОБА_2 виникло вже за час окремого проживання подружжя у зв'язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, після 2005 року, не спростовують режиму спільної сумісної власності подружжя на вказаний спірний житловий будинок, що виник у 2002 році і не припинив своє існування з підстав, передбачених законом.

Інші істотні доводи ОСОБА_2 не зазначила.

Таким чином підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 24 КпШС України, ст. 203, 215, 216, 217, 321, 391 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 208, 212, 215, 218, 223, 256, 293, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

З часу укладання визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був укладений 09 липня 2009 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарована), правонаступниками якої є ОСОБА_4, ОСОБА_5, який був посвідчений Марченко О.М., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області і зареєстрований у реєстрі за № 296.

Скасувати державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження однією другою часткою від 88 відсотків незавершеного будівництвом житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_4, ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_1 користуватись та розпоряджатись часткою у спільному майні, вселивши ОСОБА_1 у цей житловий будинок.

В задоволенні решти позову- відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя В.К. Барвенко

Секретар

Рішення не набрало законної сили.

Суддя В.К. Барвенко

Секретар