Справа № 305/108/15-ц
Провадження по справі 2/305/203/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

секретаря - Вербещука В.А.

за участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі відділу Державної міграційної служби Рахівського району Закарпатської області про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, який діє як представник за угодою в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного Управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області в особі відділу Державної міграційної служби Рахівського району Закарпатської області про захист житлових прав, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення.

Позовні вимоги мотивує тим, що громадянці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2008 року (справа №2-363/2008 року) належить житловий будинок № 30 разом з надвірними спорудами, господарськими будівлями та прибудовами, що розташований по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18729474, виданим 07 травня 2008 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради Закарпатської області. В даному житловому будинку на день звернення позивачки до суду є зареєстрованими: син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4; дочка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає тут же; внук, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає тут же, та проживає без реєстрації: зять, ОСОБА_3, який фактично зареєстрований в іншому будинку за адресою: вул. Леніна, буд.56, село Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Фактично у житловому будинку позивачки на законних підставах та у порядку, передбаченому чинним законодавством, є зареєстровані лише її син, ОСОБА_6, та дочка, ОСОБА_5. Інші співмешканці - зять, ОСОБА_3, та внук, ОСОБА_4, проживають у будинку без її згоди та відповідного дозволу на реєстрацію місця проживання. При цьому, Договору житлового найму між позивачкою, як власником нерухомого майна, та ними, як наймачами, не укладалося. Крім того, син позивачки, ОСОБА_6, являється на даний час особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. Дані обставини надають позивачці, ОСОБА_1, як одноосібній власниці нерухомого майна, звернутися до суду першої інстанції за вирішенням спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. У звязку із втратою гр-ном ОСОБА_6 права на користування житловим приміщенням, незаконним проживанням у будинку позивачки гр-на ОСОБА_3 та незаконною реєстрацією та проживанням її внука, ОСОБА_4, порушується право приватної власності позивачки на це житло, як на саму власність, так і на право його вільного та безперешкодного використання, володіння та розпоряджання. Дані обставини проявляються у неможливості одержанні позивачкою певних документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо, оскільки відповідачі на даний час зареєстровані у будинку позивачки, не маючи на те відповідних правових підстав, та незаконно проживають в ньому, що підтверджується наступними доводами. Вважає, що членами сімї позивачки на даний час відповідачі, не являються, правом власності у будь-якій формі чи частці/частках на даний житловий будинок не володіють, а їхнє проживання та реєстрація щодо проживання у даному житловому будинку органами ДМС проведена без згоди позивачки, ОСОБА_1, як власника цього нерухомого майна. Відповідачі з позивачкою не ведуть спільного господарства, не мають з нею спільного бюджету, не ведуть за нею тимчасового чи постійного догляду, якого вона в силу стану свого здоровя потребує, у звязку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР відповідачі не наділені правами і обов'язками, якими володіє позивачка у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми. На даний час відповідач, ОСОБА_6, не проживає в її житловому будинку вже близько півтора року, фактично проживає за іншою адресою у звязку із чим останній втратив право на дане житло. Таким чином, у відповідності до частини 1 статті 71, статті 72 ЖК УРСР він, ОСОБА_6, являється особою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в цьому житловому будинку понад встановлений законодавством строк. Відповідач, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, на житлову площу приватного будинку позивачки, ОСОБА_1І, зареєструвався без її згоди на це та її вільного волевиявлення. Відповідач, ОСОБА_3, хоча прописаний за іншою адресою, однак проживає у будинку позивачки без її згоди, чим порушує її право приватної власності на нерухоме майно. Виписатися (знятися з реєстрації місця проживання) та виселитися відповідачі в добровільному порядку відмовляються, що змушує позивача, як власника нерухомого майна, звернутися до суду першої інстанції із питанням вирішенням даного спору шляхом прийняття відповідного судового рішення. У жовтні місяці 2014 року через свого представника позивачка звернулася до відділу ДМС Рахівського району Закарпатській області із відповідною вимогою проведення адміністративної виписки/зняття з реєстрації гр-на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, із житлової площі житлового будинку № 30 (старий номер 16), що по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, належного позивачці в цілій частині на праві приватної власності. Однак у проведенні таких дій ОСОБА_1 було відмовлено із посиланням на положення п.4 Настанови з питань оформлення документів і контролю щодо реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 571 від 26.05.2004 року, за якою працівники органів реєстрації інструктуються та дають зобовязання про недопущення протиправного використання і передачі персональних даних іншим фізичним чи юридичним особам, які зазначаються в документах реєстрації місця проживання та перебування. Посадовими особами державної міграційної служби було запропоновано звернутися до суду із відповідними вимогами щодо захисту порушених житлових прав. Як вбачається із матеріалів даної справи, гр-н ОСОБА_6 втратив право користування житловим приміщенням позивачки, гр-н ОСОБА_3 підлягає виселенню із належного позивачці житлового будинку у звязку із самоправним вселенням в нього, а гр-н ОСОБА_4 зняттю з реєстрації та виселенню із житлового будинку, оскільки позивачка, ОСОБА_1, як власник нерухомого майна, згоди на реєстрацію місця проживання заявника ОСОБА_4 у житловому будинку № 30, що по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, у звязку із відсутністю в останнього ордеру, свідоцтва про право власності, договору найму (піднайму, оренди) або інших документів, визначених у Заяві про реєстрацію місця проживання, як Додатку 5 до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, не давала. У звязку із наведеним її порушене цивільне право підлягає судовому захисту. На підставі наведеного просив визнати громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилими приміщеннями будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, якийналежить на праві приватної власності гр-ці ОСОБА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання, а саме - із житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, без його згоди. Виселити гр-на ОСОБА_3 із житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, який належить на праві приватної власності гр-ці ОСОБА_1, без надання йому іншого житлового приміщення. Позбавити гр-на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, права користування житловими приміщеннями житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, який належить на праві приватної власності гр-ці ОСОБА_1, зняти його з реєстрації місця проживання, а саме - із житлового будинку № 30 (старий номер 16), розташованого по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області без його згоди та виселити його із даного житлового будинкубез надання йому іншого житлового приміщення. Надати дозвіл Головному управлінню Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі відділу Державної міграційної служби Рахівського району Закарпатської області зняти гр-на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та гр-на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, з реєстрації місця їхнього проживанняза адресою: будинок № 30 (старий номер 16), що розташований по вулиці Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Вирішити питання розподілу судових витрат.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1 , ствердила, що усі без виключення відповідачі обажають її, обзивають, знущаються з неї, тому й порушила питання про зняття їх з реєстрації та виселення. Просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивачки, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, просив такі задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також представник відповідача ОСОБА_6 - ЦіплеДіана Ільківни, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та ствердили, що все своє життя проживачють у будинку, з якого хоче їх виселити позивачка, за вийнятком відповідача ОСОБА_3, який являється зятем позивачки і живе за вказаною адресою з моменту одруження. Не дивлячись на те що позивачка згідно документів являється одноосібним власником бужинку, право на такий мають і її діти та внук, оскільки на момент смерті чоловіка позивачки , а відповідно батька відповідача ОСОБА_6 та дідуся ОСОБА_4там вони проживали, мали право на спадщину, однак надали можливість позивачці оформити спадщину на себе, оскільки довіряли їй і не думали, що в подальшому вона поставить питання про їх виселення. Також запевняють, що вони не б'ють позивачку та не погрожують їй, вона все це вигадує. Просять у позові відмовити.

Представник відповідача відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в особі відділу ДМС Рахівського району в Закарпатській області, в судове засідання не з"явився, однак представник за довіреністю, ОСОБА_7 надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу без участі їхнього представника.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності позивачки, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 на житловий будинок, який знаходиться за адресою: село Біла Церква, вулиця Леніна, будинок 30, Рахівського району, Закарпатської області, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18729474, виданим 07 травня 2008 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради Закарпатської області.

У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи та показів сторін судом достовірно встановлено, що у житловому будинку №30 (старий номер 16), що розташований по вул. Леніна, у с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, окрім позивачки ОСОБА_1 та її дочки, ОСОБА_5 є також зареєстрованими відповідачі по справі: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, який являється сином позивачки та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 - внук позивачки.

Окрім того судом встановлено, що в будинку позивачки ОСОБА_1 проживає без реєстрації її зять, ОСОБА_3, який згідно відповіді начальника Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області №149 від 26.01.2015 року, числиться зареєстрованим в іншому будинку за адресою: село Біла Церква, вул. Леніна, буд.38 Рахівського району, Закарпатської області.

Позивачка, ОСОБА_1 у позовній заяві просить визнати такими, що втратили право користування жилими приміщеннями належного їй на праві власності житлового будинку №30 по вул. Леніна у с. Б. Церква, відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, знявши їх з реєстрації місця проживання та виселити відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з даного житлового будинку.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Визначення кола членів сім"ї власника житла проводиться відповідно до положень ч.2 ст. 64, ч.3 ст. 156 ЖК України. Це дружина (чоловік) власника житла, їх діти та батьки. Членами сім"ї можуть бути визнані також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.

Судом достовірно встановлено та визнано позивачкою про те, що відповідач ОСОБА_6, являється членом її сім"ї. При цьому останній зареєстрований у житловому будинку позивачки на законних підставах та у порядку передбаченому чинним законодавством.

При цьому, посилання позивачки про те, що відповідач ОСОБА_6 втратив право користування житлом не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Припинення права користування житлом з цієї підстави, можливе, якщо відсутність члена сім"ї понад один рік мала місце без поважних причин. Такими поважними причинами відсутності члена сім"ї власника за аналогією зі ст. 71 ЖК можна вважати призов на строкову військову службу, тимчасовий виїзд за умовами і характером роботи, або у зв"язку з навчанням, тощо.

З довідки № 778 виданої 17.10.2014 року виконкомом Білоцерківської сільської ради слідує, що відповідач ОСОБА_6, протягом останнього року працює на сезонних роботах Краснодарському Краї Російської Федерації.

З вище наведеного, суд констатує поважною причиною відсутності ОСОБА_6 понад один рік за місцем соєї реєстрації.

Не доведеними, жодним належним та допустимим доказом залишилися посилання позивачки про те, що її син ОСОБА_6, б"є її та погрожує по телефону фізичною розправою.

Суд вважає безпідставними посилання позивачки про те, що відповідач, ОСОБА_4 не являється членом її сім"ї, оскільки останній являється внуком позивачки. З моменту свого народження і по даний час проживає разом з позивачкою, має з нею спільний побут та веде з нею спільне господарство.

В судовому засіданні також спростовано посилання позивачки про те, що ОСОБА_4 проживає у житловому будинку без її згоди та відповідного дозволу на реєстрацію місця проживання.

На підставі наведеного, судприходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання такими, що втратили право користування жилими приміщеннями належного позивачці на праві власності житлового будинку №30 по вул. Леніна у с. Б. Церква, відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4, знявши їх з реєстрації місця проживання та виселення ОСОБА_4 з її житлового будинку задоволенню не підлягають.

Поряд з вище наведеним, суд вважає підставною та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про виселення громадянина ОСОБА_3 з житлового будинку позивачки, виходячи з наступних підстав.

Згідно роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

В судовому засіданні встановлено і не заперечено відповідачем ОСОБА_3, що позивачка, договору найму чи оренди з ним не укладала. На пропонування позивачки добровільно виселитися з будинку відповідач не реагую. Навпаки, вчиняє щодо неї насильницькі дії, шляхом нанесення побоїв, висловлення різних образ, чим перешкоджає їй проживати у власному будинку.

Таким чином з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_3 відсутні будь-які правові підстави для проживання у вище зазначеному будинку, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено.

Тому, на думку суду, відповідача ОСОБА_3 слід вважати такими, що самоправно проживає в спірному житловому будинку, оскільки вселився у нього та проживає у ньому без будь-яких підстав та без правоустановчих документів та створює позивачці перешкоди у користуванні належним їй майном.

При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самовправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо.

В силу ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що проживання відповідача ОСОБА_3 в будинку позивачки ОСОБА_1 чиняться перешкоди у здійсненні останньою права власності, зареєстрованого в належному порядку, то суд приходить до висновку, що позовну вимогу про виселення ОСОБА_3 з наведених підстав слід задовольнити.

Враховуючи положення ст. ст. 79 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у звязку із розглядом справи в суді позивачка, понесла судові витрати в розмірі 243,60 гривень по сплаті судового збору, суд стягує вище наведені витрати у повному обсязі, на користь позивачки, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись положеннями ст.ст.10, 58, 60, 209, 212, 213, 223, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити громадянина ОСОБА_3 із житлового будинку №30 (старий номер16) розташованого по вул. Леніна у селі Біла Церква, Рахівського району Закарпатської області, який належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_1, без надання йому іншого житлового приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, зареєстрованого за адресою: с. Біла Церква. вул. Леніна, 38, Рахівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_13. вул. Леніна, 30, Рахівського району Закарпатської області 243,60 гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Бліщ О.Б.