Справа №442/6396/15-ц
Провадження №2/442/2245/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

05 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Стебницької державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Вороблевичі Дрогобицького району Львівської області по вул. Нижня, 104, укладений 04.03.2010 року між нею та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори. В обґрунтування позову покликається на те, що між ним та відповідачем, який є його сином, було укладено вищезазначений договір дарування. Він погодився записати будинок відповідачу, тому що він його син, а останній в свою чергу зобовязався доглядати його з дружиною до кінця життя, надавати все необхідне, так як є літньою людиною. Однак, після укладення договору дарування відповідач відмовився доглядати його належним чином, вони змушені з дружиною проживати у літній кухні, тобто своїми діями відповідач порушив свої зобовязання перед ними. При цьому, звертає увагу, що при укладенні договору дарування, він вважав, що укладає договір довічного утримання, тобто помилявся щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що у них з сином була домовленість про те, що останній повинен доглядати його, а той в свою чергу подарує йому будинок, однак син не допомагає, а навпаки хоче його смерті, ображає його і його дружину. Виганяє його до літньої кухні жити, не сплачує комунальні платежі. Подарований будинок є його єдиним житлом, де він на даний час проживає та сплачує усі необхідні платежі. Просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була направлена своєчасно на останню відому судові адресу, а також через оголошення в засобах масової інформації, керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Третьої особа Стебницької державної нотаріальної контори не з»явився та не повідомив причин своєї неявки.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 04.03.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 р. №268, ОСОБА_1 подарував своєму сину ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Вороблевичі Дрогобицького району Львівської області, вул. Нижня, 104 (а.с.2).

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач послався, що підставами для звернення до суду стало те, що він помилився щодо правової природи договору, так як зважав, що підписує договір довічного утримання. Зараз відповідач не чинить жодних дій спрямованих на забезпечення допомоги позивачу.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач бажав подарувати спірний будинокв обмін на зобов»язання відповідача доглядати за ним, оскільки, відповідач до укладення спірного договору дарування обіцяв надавати позивачу допомогу, та зобовязувався після укладання договору доглядати його до кінця життя, оскільки, він потребує стороннього догляду, так як хвора людина.

Зазначені обставини, підтверджують, що позивач уклавши договір дарування з відповідачем, яким розпорядився своїм будинком, бажав отримувати допомогу від відповідача і надалі, довічно.

Тобто, позивач вважав, що спірний договір встановлює обовязок відповідача надавати йому допомогу, а тому відповідно до ч.2 ст. 717 ЦК України, спірний договір не є договором дарування, оскільки фактично встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника дії майнового характеру.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивач, укладаючи договір з відповідачем помилився щодо обставин, які мають істотне значення, тобто помилились щодо змісту правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ізч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом ( ч.1 ст. 229 ЦК України).

З розяснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Отже судом встановлено, що підстави позову ґрунтуються на наявності факту відсутності волевиявлення у позивача, під час укладення договору на безоплатну передачу у власність відповідачу будинку, який є його єдиним житлом. Позивач, як особа похилого віку, яка за станом здоровя потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідачу лише за умови довічного його утримання і, укладаючи спірний договір, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачем.

Та обставина, що спірний договір дарування був укладений ОСОБА_1 під впливом помилки, який не мав наміру дарувати свій будинок, тобто передавати будинок без відповідних обовязків відповідачу щодо його утримання, підтверджується також тим, що іншого житла у позивача не має, після укладення договору дарування та по цей час позивач проживає у спірному будинку, сплачує житлово-комунальні послуги.

Оскільки, внаслідок помилки позивач неправильно сприймав угоду та її істотні умови, існують підстави для визнання угоди недійсною з підстав ст. 229 ЦК України, тому позов підлягає до задоволення.

Крім того, за змістом ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати в дохід держави, сплачений судовий збір 487,20 грн..

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Вороблевичі Дрогобицького району Львівської області по вул. Нижня, 104, укладений 04.03.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка