Провадження № 2/201/3402/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Ходаківського М.П.,

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової, моральної шкоди та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 06.05.2015 о 15 год. 00 хв. в районі будинку № 7 по вул. Пісаржевського у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під його керуванням (власник - ОСОБА_4) та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 (власник - ОСОБА_3). З вини ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, отримав технічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. На підставі викладеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів в якості відшкодування майнової шкоди кошти в розмірі 133012,48 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати у справі (а.с.2-4).

У ході розгляду справи до суду звернулася ОСОБА_4 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги (а.с.49-50). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що є власницею автомобіля НОМЕР_3. 06.05.2015 ОСОБА_1, перебуваючи за кермом її автомобіля «Порш Кайен», став учасником дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_2, в результаті якого належний їй автомобіль зазнав механічних ушкоджень, у звязку з чим з урахуванням уточнень (а.с.78-80) просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь 337 711,00 грн. та судові витрати у справі.

Представник позивача за первісним позовом надала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить розгляд справи провести за її відсутності, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі до суду не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомили, що є підставою для вирішення справи без їх участі у заочному порядку.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги третьої особи підтримує у повному обсязі та просить розгляд справи провести за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та винести у справі заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що близько 15 години 00 хвилин 06.05.2015 відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку. Факт ДТП та її фактичні обставини підтверджені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2015, якою відповідач ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 28).

Автомобіль «ВАЗ 21104» д/н НОМЕР_5, яким керував ОСОБА_2, належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення АВ2 № 411293 від 06.05.2015 (а.с.27).

Приписами ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2015 є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_5 № 2910 від 03.06.2015 та калькуляції вартості відновлювального ремонту, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, склала 133 012,48 грн. (а.с.5-25).

У звязку з тим, що автомобіль «Порш Кайен» є єдиним засобом пересування в сімї, а відповідачі в добровільному порядку відмовляються відшкодувати шкоду, ОСОБА_4 була вимушена здійснити належний ремонт автомобіля, при цьому фактична вартість ремонту склала 337 711,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 02.09.2015 (а.с. 52).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування матеріальних збитків задоволенню не підлягають, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу, витрати на його відновлення після ДТП не здійснював та ніяких матеріальних збитків у звязку з цим не зазнав. Також не підлягають задоволенню й його позовні вимоги щодо стягнення з зазначених осіб моральної шкоди, оскільки жодних доказів, які б підтверджували настання такої шкоди у звязку із діями відповідачів суду не надано.

Натомість позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки вона є власником пошкодженого транспортного засобу та саме вона понесла фактичні витрати на його відновлення у сумі 337 711,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт до договору-замовлення № 5336 від 02.09.2015 з ФОП ОСОБА_6 (а.с. 52). Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню лише в частині стягнення зазначеної суми з ОСОБА_2, оскільки саме ця особа визнана винною у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої завдано шкоди позивачу та її розмір є доведеним. Доказів того, що ця особа володіла транспортним засобом не на законній підставі суду не надано і ці обставини перевірялися при оформленні дорожньо-транспортної пригоди і винесенні судом постанови про притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підтверджені судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212- 215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Позов третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_6, м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 61/10) на користь ОСОБА_7 (м. Дніпропетровськ, вул. Новокримська, 3/200) матеріальну шкоду в розмірі 337 711,00 грн. (триста тридцять сім тисяч сімсот одинадцять гривень 00 коп.).

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_6, м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 61/10) на користь ОСОБА_7 (м. Дніпропетровськ, вул. Новокримська, 3/200) 2046,98 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П.Ходаківський