Справа № 357/3341/15ц Головуючий у І інстанції Гапоненко А.П.
Провадження № 22-ц/780/3795/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 51 23.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Голуб С.А., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря: Франюк Т.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2007 року. Під час перебування у шлюбі народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01 вересня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з позивачем. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, оскільки з квітня місяця 2010 року і по день звернення до суду із даним позовом відповідач бачив сина лише один раз, на його день народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Також, із зазначеного часу, відповідач не тільки не піклується про сина, а навіть не цікавиться про його стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами, а також має заборгованість по сплаті аліментів, тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яки задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 13 жовтня 2007 року уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час перебування у шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв. Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2010 року шлюб розірвано. Дитина залишилась проживати з позивачем та її батьками. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами у справі фактично припинилися з квітня місяця 2010 року, що не заперечують сторони. Як стверджує позивач батько дитини самоусунувся від його виховання, не піклується про сина, не цікавиться про його стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що підтверджується: педагогічною характеристикою, складеною вихователем дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 7 «Орлятко», довідкою за № 01-23/37 від 20 лютого 2015, виданою дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 7 «Орлятко», довідкою від 20 лютого 2015, виданою директором студії танців «Вікторія». Також зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_5, яка являється сусідкою позивача та ОСОБА_6 - вихователь дитини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 141, 150, 164 СК України та прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків.

Згідно з ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.141 СК України, той із батьків, хто проживає окремо, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Позивач звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області із заявою щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. За результатами розгляду даної заяви виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області, з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення від 21 січня 2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, який не проігнорував засідання комісії, був присутнім на 2 засіданнях.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішені даного цивільного спору між батьками дитини суд згідно з ч. 6. ст. 19 СК України не погодився з висновком органу опіки та піклування, вважаючи його недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

При цьому суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Позивачка посилається виключно на підставу, передбачену ст. 164 СК України, а саме батьків слід позбавляти батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до ст.60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Незважаючи на це, сторона позивача не надала суду першої інстанції безспірних доказів стосовно того, що відповідач неодноразово систематично ухиляється від виконання батьківських обов'язків, передбачений СК України, оскільки він намагається приймати участь у вихованні дитини, сплачує аліменти, передає дитині подарунки та поздоровляє дитину з днем народження. По справі також вбачається, що мати дитини чинить батькові перешкоди в його участі у вихованні дитини, чим порушує права батька.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції врахував ці роз»яснення та, не встановивши обставин для позбавлення відповідача батьківських прав на дитину, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: