УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє також в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про виселення,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 квітня 2006 року № ZPDNGK 00002142, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 80,6 кв. м, житловою площею 45,6 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Факт проживання відповідачів у вказаному будинку перешкоджає виконанню умов іпотечного договору та рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв'язку з невиконанням відповідачами письмової вимоги банку про добровільне виселення, просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє також в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено, заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року звернуто стягнення на спірну іпотечну квартиру, в якій проживають відповідачі, а направлена банком вимога про добровільне виселення із квартири, яка була отримана ОСОБА_9, залишена ним без виконання, а тому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, наявні підстави для виселення відповідачів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що у порушення вимог ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК України позивач не направляв письмової вимоги про звільнення житлового приміщення до ОСОБА_6, яка також є власником предмету іпотеки, а тому Банк передчасно пред'явив позов про її виселення; при цьому суд також врахував, що позивачем не надано доказів, а матеріали справи не містять відомостей про те, що малолітні діти не проживали у спірній квартирі саме на час укладання договору іпотеки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана