Провадження № 22-ц/780/2327/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 9 10.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 червня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Голуб С.А.,

суддів: Антоненко В.І., Таргоній Д.О.

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності і визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку ,

встановила:

У жовтні 2014 року позивач пред'явив в суді названий позов посилаючись на те, що з 2002 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

19 березня 2004 року відповідач за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

29 травня 2004 року сторони уклали шлюб.

Оскільки житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний під час їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, він є спільною сумісною власністю сторін. Однак ОСОБА_2 не визнає цю обставину.

ОСОБА_3 просив суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2002 року до 29 травня 2004 року, визнати житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 об'єктом їх спільної сумісної власності, та визнати право власності за позивачем на 1/2 частку в цьому об'єкті нерухомого майна.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2014 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім»єю ОСОБА_3 з ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 29 травня 2004 року.

Визнано житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності сторін, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку в житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1

У задоволенні позову в частині вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2002 року до 1 січня 2004 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне та винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд дійшов невірного висновку про те, що сторони у період з 01.01.2004 по 29.05.2004 р. проживали як подружжя. При цьому даний висновок суду ґрунтується лише на неправильно витлумаченому факті існування між сторонами відносин як чоловіка та жінки, а не встановлених фактів спільного проживання. Показання свідків підтверджують лише спільне перебування сторін в певний час в певному місті разом, але не свідчать про наявність таких фактів як проживання саме однією сім'єю, наявності у сторін спільного побуту і взаємних прав та обов'язків, які притаманні подружжю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2004 року ОСОБА_2 уклала зі ОСОБА_5 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій A.B., зареєстрований в реєстрі за №756. За цим договором ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купила житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

29 травня 2004 року ОСОБА_2. уклала з ОСОБА_3 шлюб, зареєстрований у ВРАЦС Бориспільського МУЮ, про що в книзі актів про укладення шлюбів був зроблений актовий запис №128. Після реєстрації шлюбу відповідач обрала прізвище «ОСОБА_2».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз показань свідків підтверджує те, що з 1 січня 2004 року до дня укладення сторонами шлюбу, а саме до 29 травня 2004 року, ОСОБА_3 перебував з відповідачем в усталених відносинах, які притаманні подружжю. Жоден із сторін них не перебував в будь-якому іншому шлюбі. Ці обставини свідчать про те, що вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 був придбаний в період спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

З огляду на ці обставини суд вважав, що цей об'єкт нерухомого майна є їх спільної сумісною власністю.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до змісту ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач, доводячи обставини справи якими він обгрунтовував свої позовні вимоги, просив суд допитати свідків. Свідки суду пояснили, що їм відомо про факт спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу на час набуття відповідачем спірного житлового будинку. Інших доказів, які б підтверджували, що сторони за період 2002- 2004 рік набували інше майно крім спірного будинку, матеріали справи не містять. Разом із тим, враховуючи незначний період сумісного проживання сторін без реєстрації шлюбу, а також те, що з того часу минуло понад десять років, судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що можливість надання письмових доказів набуття іншого майна з незначною вартістю втрачена.

Разом із тим, відповідач лише пасивно заперечувала проти позову, не надала суду своїх письмових заперечень, в судове засідання не з'являлась, показання свідків не спростовувала, а тому у суду не було підстав ставити ці показання під сумнів.

Той факт, що сторони проживали разом у батьків відповідача в с.Іванків, Бориспільського району, Київської області, а пізніше разом орендували квартиру в м.Борисполі не можна витлумачити по іншому ніж проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Також на підтвердження встановлених судом обставин свідчить той факт, що будинок був куплений в березні 2004 року, шлюб зареєстрований в травні 2004 року, а у серпні 2004 року у сторін народилась дитина.

Як показала свідок ОСОБА_7, вона працювала разом із сестрою позивача ОСОБА_8, яка шукала будинок для свого брата ОСОБА_3 Саме свідок ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_8 про продаж спірного будинку. Тобто факт того, що сестра позивача підшукувала будинок для купівлі, також свідчить про те, що спірний будинок сторони набували спільного під час сумісного проживання однією сім»єю.

Свідок ОСОБА_9 також показав, що він особисто брав у власника будинку ОСОБА_10 ключі від будинку та показував його сторонам, які приїздили дивитись будинок разом із сестрою позивача ОСОБА_8

Тобто ці показання свідків, які свідчать про те, що сторони разом підшукували собі будинок, що також свідчить про їх намір придбати його у спільну власність, не спростовувались відповідачем ні при розгляді справи в суді першої інстанції, не спростовані і в апеляційній скарзі.

Враховуючи обставини справи, пояснення сторін, покази допитаних по справі свідків та зібраних по справі доказів у їх сукупності колегія суддів вважає, що факт проживання сторін однією сім»єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегією не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді