У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючої судді Шеремет А.М.,
суддів: Демянчук С.В., Ковалевича С.П.
секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерста оборони України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 31 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерста оборони України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.
Вважаючи дане рішення незаконним ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.
Зазначає, що скорочення штату, стосовно її посади перед звільненням у відповідача не відбувалось. Вказана посада збережена і існує в штаті відповідача , перейменована зі збереженням всіх професійних умов діяльності на цій посаді.
Стверджує що при перейменуванні посади її ж посада не була їй запропонована.
При цьому покликається на те, що при звільненні порушено її переважне право на залишення на роботі відповідно положень ст. 42 КЗпП України.
Вказує, що пропрацювала у відповідача більше 45 років , і на останній посаді . з якої її звільнено - 34 роки , при одних тільки заохоченнях і нагородах за трудові досягнення. Прийнята на її посаду інша особа не має ніякого досвіду до роботи за цією посадою.
Незаконним вважає її звільнення 29 жовтня 2014 року. Вважає, що якщо її попередили про звільнення з 30 жовтня 2015 року, то і звільняти повинні саме з цієї дати.
Судом не враховані положення ст. 42-1 КЗпП України щодо її переважного права на укладання трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу.
Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
...........................................................................................................................................
Провадження №22-ц /787/1181/2015 Головуюча у суді І інстанції Галінська В.В.

Доповідач Шеремет А.М.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача з 06 жовтня 1969 року по 29 жовтня 2014 року, остання посада телеграфіст телеграфного відділення інформаційно-телекомунікаційного відділу приймального радіоценту (а.с.5).
Наказом № 217 від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнена з 29 жовтня 2014 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників (а.с. 3).
Звільнення позивачки було погоджено головою профспілкової організації Г-3012 військової частини НОМЕР_1 , працівником ЗС України Опольським О.І. (а.с. 31).
Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального Штабу ЗС України від 17 березня 2014 року № Д-322/1/03, наказу начальника військової частини НОМЕР_2 від 28 березня 2014 року № 04, та переліку змін до штату № 6/025, у військовій частині НОМЕР_1 телеграфне відділення інформаційно-телекомунікаційного відділу приймального радіоцентру, що комплектувалося 9 працівниками ЗУ України було скорочено.
З 30 жовтня 2014 року у інформаційно-телекомунікаційному відділі приймального радіоцетру введено дві групи: каналоутворювальних систем та інформаційно-телекомунікаційних мереж. Введено нову посаду оператора електрозвязку групи інформаційно-телекомунікаційних мереж інформаційно-телекомунікаційного відділу приймального радіоцентру з 30 жовтня 2014 року.
У відповідності до вимог закону, роз"яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
22 серпня 2014 року була проведена бесіда з ОСОБА_1 , під час якої позивачка була повідомлена, що її посада згідно штату може бути скорочена, у разі скорочення посади вона може бути звільнена за ст. 40 п. 1 КЗпП України (у звязку із скороченням чисельності або штату працівників) та повідомлена, що при можливості комплектування нової посади їй буде запропоновано призначення на іншу посаду на умовах строкового трудового договору, тобто позивач була повідомлена за два місяці про можливе звільнення із роботи. Крім того, позивач була повідомлена про неможливість запропонувати їй посаду у військовій частині НОМЕР_1 16 вересня 2014 року від підписання аркушу попередження позивач відмовилася, а 24 вересня 2014 року була ознайомлена із даним аркушем попередження. (а.с. 28, 31).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказівка на те, що позивач була попереджена про можливе її звільнення 30 жовтня 2014 року, а не 29 жовтня 2014 року не дає підстав для визнання звільнення незаконним, так як позивач була належним чином повідомлена про її звільнення за 2 місяці.
Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Посилання позивачки на те, що вона мала переважне право на залишення на роботі у звязку із скороченням штатної чисельності посад працівників військової частини відповідно до ст. 42 КЗпП України, не заслуговує на увагу, так як вакантних посад на які могла претендувати позивачка на момент її звільнення не було (а.с. 66).
Доводи поданої апеляційної скарги обґрунтованості зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують.
З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.В. Демянчук

С.П. Ковалевич