Справа № 639/5407/15-ц
24 листопада 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,
за участю секретаря -Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління у справах неповнолітніх при райраді у Дзержинському районі м. Харкова про позбавлення батьківських прав, -
До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася з позовною заявою ОСОБА_1 та просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно неповнолітньої сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 28 лютого 1998 року вона та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 1999 року шлюб між ними було розірвано, дитина залишилася проживати з нею. З моменту реєстрації шлюбу вона з відповідачем практично не мешкали разом, він був військовим та служив не в м. Харкові. Після народження сина та до цього часу, тобто на протязі більш ніж 16 років, відповідач не бачив дитину, не виявляв щодо сина жодного інтересу або батьківського піклування, ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Він знає де проживає дитина, але жодного разу не навідувався до неї, не дарував подарунків на свята та дні народження. Відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Він зовсім не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до сина. Відповідач жодного разу не звертався ані до неї, ані до органів опіки та піклування щодо питань участі у вихованні сина. Позивач зазначила, що син ОСОБА_2 є досить складною дитиною, яка має органічне враження центральної нервової системи і страждає на емоціонально-лабільні розлади, спостерігається лікарем - психіатром та у школі навчається індивідуально. Дитина потребує постійного піклування та уваги. Те, що батько відсутній в житті сина безумовно негативно позначається на його почуттях та психічному стані здоров'я. Відповідач на протязі 16 років життя сина ніколи не приймав можливих заходів для забезпечення збереження сімейних зв'язків з дитиною і ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач вважає, що поведінка відповідача та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, дає право просити суд позбавити його батьківських прав.
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення аналогічні вищенаведеному.
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети "Слобідський край", яка знаходиться у матеріалах справи.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали у повному обсязі. При ухваленні рішення просили врахувати інтереси дитини. Також просили розглядати справу без участі їх представника.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення , що відповідає вимога ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.
Статтею 165 СК України передбачено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Так, у судовому засіданні встановлено, що з 28 лютого 1998 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).
Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно з копією свідоцтва про народження батьком дитини ОСОБА_2 є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
11 листопада 1999 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано (а.с.10).
Дитина ОСОБА_2 фактично проживає разом з матір'ю ОСОБА_1, яка виховує дитину самостійно, створює їй належні умови виховання.
Після народження дитини та до цього часу, тобто на протязі більш ніж 16 років, відповідач ОСОБА_3 не бачив дитину, не виявляв щодо сина жодного інтересу або батьківського піклування, ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Він зовсім не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до сина.
Дитина ОСОБА_2 є досить складною дитиною, яка має органічне враження центральної нервової системи і страждає на емоціонально-лабільні розлади, спостерігається лікарем - психіатром (а.с.12).
Зокрема з характеристики на ОСОБА_2, наданою комунальним закладом «Харківська загальноосвітня школа 1-ІІІ ступенів № 159 Харківської міської ради Харківської області», вбачається, що дитина виховується в неповній сім'ї, проживає з матір'ю. Батько учня за період навчання сина не брав участі в батьківських зборах, не цікавився навчанням дитини, не спілкувався з вчителями та класним керівником (а.с.13, 31).
Відповідно інформації КЗОЗ ХМДП № 14 здоров'ям ОСОБА_2 опікується лише мати. Батько станом здоров'я свого сина не цікавиться, до поліклініки з цього приводу не звертався (а.с.32).
З заяви дитини, ОСОБА_2, вбачається, що він не бачив свого батька ні разу у житті. Батько ніколи йому не дзвонив, ніколи до нього не приїжджав та не цікавився його справами (а.с.30).
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 31 серпня 2015 року №465, розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Із наявних у справі документів встановлено, що батьки неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували у шлюбі з 28.02.1998 року по 01.02.2000 року. Але з моменту реєстрації шлюбу батьки дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, фактично разом не мешкали. Микола проживає разом з матір'ю, спору між батьками щодо встановлення місця проживання сина не було. ОСОБА_3 не підтримує ніяких відносин з ОСОБА_1 та сином, зовсім не бере участі у вихованні та розвитку ОСОБА_2, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з ним, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Хлопчик батька не пам'ятає та не має до нього ніяких почуттів. Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров'ям ОСОБА_2, його утриманням займається матір ОСОБА_1 Згідно до інформації, наданої адміністрацією КЗОЗ ХМДП №, де ОСОБА_2 перебуває на обліку, за медичною допомогою з дитиною звертається мати, ОСОБА_1 Батько ОСОБА_3, станом здоров'я сина не цікавиться, до поліклініки з цього приводу не звертався.. Згідно до інформації, наданої адміністрацією Харківської загальноосвітньої школа 1-ІІІ ступенів № 159 Харківської міської ради, де навчається ОСОБА_2 з першого класу, хлопчик виховується в неповній сім'ї, проживає з матір'ю, ОСОБА_1, яка опікується дитиною на належному рівні. Батько дитини, ОСОБА_3, за період навчання сина у закладі участі на батьківських зборах не брав, не цікавився навчанням дитини, з вчителями з приводу навчання ОСОБА_2 не спілкувався. ОСОБА_4 надав заяву від 19.08.2015 року, в якій зазначає, що з позовом матері про позбавлення батька батьківських прав згоден, оскільки ніколи його не бачив, батько ніколи з ним не спілкувався, не цікавився проблемами, успіхами та здоров'ям. ОСОБА_3 з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері дитини, ОСОБА_1, до Управління служб у справах дітей ніколи не звертався та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов'язків не надав. Враховуючи вищенаведене Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його неповнолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.29).
Вищевикладені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу .
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме: - 3 - держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."
Позивачкою було надано суду переконливі докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення його батьківських прав.
Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 45, 60, 88, 212, 213-215, 224-226, 294, 295 ЦПК України, ст.ст. 164, 165 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно неповнолітньої сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.