Номер провадження: 22-ц/785/6534/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4

та представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між нею та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості щодо виконання позивачкою робіт із зовнішнього оздоблення будинків, що розташовані за адресою: Одеська область Комінтернівський район с. Ліски вул. Проектна, 24 (котеджне селище «Зелений мис»).

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що вона виконала роботи, однак відповідачка ОСОБА_5 не оплатила вартість проведених робіт, при цьому вона надала позивачу розписку, відповідно до умов якої ОСОБА_5 зобовязалась виплатити ОСОБА_3 суму у розмірі 26 000 доларів США, після оформлення документів на будинок. Однак, ОСОБА_5 кошти до теперішнього часу не повернула. На підставі зазначеного ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, вважаючи їх необгрунтованими. Пояснивши, що розписка, на яку посилається позивач, виконана іншою особою. Після проведення робіт із зовнішнього оздоблення будинків вона провела з позивачем повний розрахунок.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 574 860 гривень, суму державного мита 1 700 гривень та витрати на ІТЗ у розмірі 120 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилися позивач ОСОБА_3, і відповідач ОСОБА_5, але про розгляд справи вони були сповіщені належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, документів підтверджуючих поважність причини неявки до суду ними надано не було, крім того інтереси сторін у справі представляють довірені особи. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка позивача та відповідача до апеляційного суд не перешкоджає подальшому розглядові справи та у їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення на апеляцію та заперечення на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 заявила позовні вимоги до відповідача ОСОБА_5 з приводу того, що між ними було досягнуто домовленості про виконання позивачкою робіт із зовнішнього оздоблення будинків, що розташовані за адресою: Одеська область Комінтернівський район с. Ліски вул. Проектна, 24 (котеджне селище «Зелений мис»).

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що вона виконала взятий на себе обєм робіт, однак відповідач ОСОБА_5 не оплатила вартість цих робіт, було надано письмову розписку, відповідно до якої ОСОБА_5, зобовязалась виплатити ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 26 000 доларів США, після оформлення документів на будинок. Однак, ОСОБА_5 кошти досі не сплатила.

Відповідно до висновку №4304/02 від 17 жовтня 2014 року судово-почеркознавчої експертизи ОНДІСЕ вирішити питання про те, чи самою ОСОБА_5 або іншою особою виконаний рукописний текст розписки від 10.10.2008 року не виявилося можливим.

Згідно висновку експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 15 січня 2015 року №332-П вирішити питання про те, чи самою ОСОБА_5 або іншою особою виконаний рукописний текст розписки від 10.10.2008 року не виявилося можливим.

Розглядаючи справу та ухвалюючи рішення про задоволення позову частково суд першої інстанції виходив з того, що номер та серія паспорту, адреса реєстрації ОСОБА_5, збігаються з паспортними даними, які були вказані у пенсійній справі УПФ в Суворовському районі м. Одеси, а також на підставі показів свідків, які підтвердили факт складання зазначеної розписки відповідачкою.

Однак, з огляду на дію положеннь ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики, зокрема доказів його звернень з питання розгляду спірних відносин щодо договору позики з позивачем шляхом кримінального судочинства.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Сторонами по справі було підтверджено, що позивачкою виконувались будівельні роботи за замовленням відповідача, тобто між сторонами виникли відносини договору підряду.

Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 п.3 ст.208 ЦК України у письмовій формі слід вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно до ст. 218 ЦК України встановлені правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК Україні договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи той факт, що двома висновками судових експертиз не вдалося встановити ким виконана спірна письмова розписка, суд не може прийняти її до уваги у якості належного доказу по справі, а інших будь яких належних та допустимих доказів у справі на повне та належне виконання умов договору підряду позивачем ОСОБА_3 надано не було, тому судова колегія критично ставиться до показів свідків, оскільки це протерічить вимогам ст.218 ЦК України, а тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що в судовому засіданні не доведено, що відповідачка порушила права позивачки й у відповідності до ст.ст. 15,16 ЦК України не підлягають судовому захисту.

На підставі наведеного, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19.05.2015 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, п.2,3 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року скасувати, та у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2