У х в а л а

ІМенем УКраїни

10 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом заступника Бориспільського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсними рішень, правочину, державних актів та витребування земельної ділянки на користь держави, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від імені ОСОБА_3, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року заступник Бориспільського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що рішенням Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року

№ 7 ОСОБА_7 передано за плату у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 35,7 га. Іншим рішенням Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року

№ 7 ОСОБА_7 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею

8,9 га.

23 липня 1999 року ОСОБА_7 видано державний акт НОМЕР_1 на право постійного користування землею на підставі рішення сесії Бориспільської районної ради народних депутатів Бориспільського району від 25 червня 1999 року № 128-08-ХХІІІ та надано у постійне користування земельну ділянку площею 45 га на території Гнідинської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. За договором купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року Гнідинська сільська рада продала ОСОБА_7 земельну ділянку площею 35,7 га розташовану на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області надану для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно державного акта НОМЕР_2 на право приватної власності на землю ОСОБА_7 на підставі рішення Гнідинської сільської ради та договору купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року НОМЕР_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,7 га, яка розташована на території

с. Гнідин Бориспільського району, Київської області для ведення селянського фермерського господарства .

12 грудня 2003 року ОСОБА_7 укладено договір міни з ОСОБА_8 за яким вона провела міну належних їй на праві власності земельні ділянки площею 45 га та площею 6,7 га, розташованих на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований площею 0,0888 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8

9 лютого 2004 року на ім'я ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі договору міни від 12 грудня 2003 року за яким вона є власником земельної ділянки площею 45 га, що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району з цільовим призначення для ведення фермерського господарства.

Розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від

4 грудня 2006 року № 1498 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 45 га, наданої ОСОБА_8 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради.

18 грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 4 грудня 2006 року № 1498 за яким вона є власником земельної ділянки площею 45 га, що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства.

22 грудня 2006 року ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу відчужила земельну ділянку площею 45 га, яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 18 грудня 2006 року та розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3

14 лютого 2007 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 відповідно до якого йому належить земельна ділянка площею 45 га, що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що була отримана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня

2006 року.

Бориспільською міжрайонною прокуратурою на підставі постанови від 24 квітня 2014 року № 67 проведено перевірку законності відведення земельної ділянки ОСОБА_7 загальною площею 45 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району за межами населеного пункту.

Під час проведеної перевірки встановлено, що 13 липня 1999 року Гнідинська сільська рада рішення під № 7 не приймала.

Посилаючись на викладене, заступник Бориспільського міжрайонного прокурора просив визнати недійсним рішення Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 «Про передачу за плату у приватну власність земельної ділянки розмір якої перевищує середню земельну частку, що були раніше надані ОСОБА_7 для ведення селянського (фермерського) господарства» та рішення Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 «Про передачу безплатно у приватну власність земельної ділянки (середньої земельної частки) із земель, що були раніше надані ОСОБА_7 для ведення селянського (фермерського) господарства», визнати недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_5 від 30.09.1999 року посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Сіпко Л.М., визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 4 грудня 2006 року № 1498 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області», визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6 площею 45 га для ведення особистого селянського господарства серії НОМЕР_4 від 14 лютого

2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_7, витребувати на користь держави в особі Головного управління державного земельного агентства у Київській області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 45 га із кадастровим номером НОМЕР_6 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року, позов заступника Бориспільського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, задоволено. Визнано недійсним рішення Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 «Про передачу за плату у приватну власність земельної ділянки розмір якої перевищує середню земельну частку, що була раніше надана ОСОБА_7 для ведення селянського (фермерського) господарства». Визнано недійсним рішення Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року № 7 «Про передачу безплатно у приватну власність земельної ділянки (середньої земельної частки) із земель, що були раніше надані ОСОБА_7 для ведення селянського (фермерського) господарства». Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року НОМЕР_5 посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Сіпко Л.М. Визнано недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 4 грудня 2006 року № 1498 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_8 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області». Визнано недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6 площею 45 га для ведення особистого селянського господарства серії НОМЕР_4 від 14 лютого 2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_7. Витребувано на користь держави в особі Головного управління державного земельного агентства у Київській області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 45 га із кадастровим номером НОМЕР_6 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від імені ОСОБА_3, звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просили судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що на підставі рішення Гнідинської сільської ради № 7 від 13 липня 1999 року ОСОБА_7 передано за плату у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 35,7 га та безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 8,9 га сіножатей. З державного акта НОМЕР_1 на право постійного користування землею від 23 липня 1999 року вбачається, що 23 липня 1999 року ОСОБА_7 на підставі рішення сесії Бориспільської районної Ради народних депутатів Бориспільського району від 25 червня 1999 року №128-08-ХХІІІ надана у постійне користування земельна ділянка площею 45 га на території Гнідинської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно договору купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року Гнідинська сільська рада продала ОСОБА_7 земельну ділянку площею 35,7 га, розташовану на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, надану для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно державного акта НОМЕР_2 на право приватної власності на землю ОСОБА_7 на підставі рішення Гнідинської сільської ради та договору купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року НОМЕР_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,7 га, яка розташована на території с. Гнідин Бориспільського району, для ведення селянського фермерського господарства .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вилучення спірних земельних ділянок із власності держави відбулось з порушенням вимог земельного законодавства, а відтак видані державні акти на право власності на земельні ділянки суперечать вимогам закону. Крім того, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про визнання рішень Гнідинської сільської ради від 13 липня 1997 року та договору купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року, укладеного між Гнідинською сільською радою та ОСОБА_7, недійсними.

Однак повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> (далі - ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_02_01/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_978/ed_2013_01_05/pravo1/T012768.html?pravo=1> захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Звертаючись до суду з позовом заступник Бориспільського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області зазначав, що засідання виконавчого комітету Гнідинської сільської ради 13 липня 1999 року не проводилось та рішення № 7, яким ОСОБА_7 передано за плату у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 35,7 га та безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства загальною площею 8,9 га сіножатей на засіданні сесії чи виконкому сільської ради 13 липня 1999 року не приймалось.

Вирішуючи спір, суди вважали, що зазначене питання на сесії ради не розглядалось, вказані рішення не приймались, однак визнали їх недійсними, чим допустили суперечливість у своїх висновках, оскільки можливість визнання рішення, яке не приймалось, недійсним чинним законодавством не передбачено, таке рішення не створює правових наслідків, права і обов'язки на його підставі не виникають.

Наведені обставини можуть бути підставою для визнання незаконним виданих на його виконання документів та укладених угод.

Однак, вимога про визнання недійсним виданого на його підставі ОСОБА_7 державного акта про право власності на земельну ділянку недійсним не заявлялась і предметом розгляду не була.

Крім того, з договору купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року, предметом якого був продаж земельної ділянки площею 35,7 га, вбачається, що укладаючи його з ОСОБА_7 голова Гнідинської сільської ради діяв на підставі рішення від 24 квітня, а не рішення від 13 липня 1999 року. Однак суди на вказані розбіжності уваги не звернули, не з'ясували з приводу чого перше ухвалювалось та які права і обов'язки і для кого породжувало.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору міни від 12 грудня 2003 року ОСОБА_7 обміняла належні їй на праві власності земельні ділянки площею 45 га та площею 6,7 га, розташовані на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, на садовий будинок АДРЕСА_1 та відповідну земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,0888 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_8

Тобто із змісту договору міни вбачається, що ОСОБА_7 обміняла належні їй земельні ділянки загальною площею 51, 7 га (45 га + 6,7 га), а згідно рішення ради від 13 липня 1999 року вона набула право на земельні ділянки загальною площею 44, 6 га (35,7 га + 8,9 га).

Вказаний договір міни став підставою для видачі ОСОБА_8 державного акта на право власності на земельну ділянку площею 45 га.

Однак витребовуючи на користь держави в особі Головного управління державного земельного агентства у Київській області з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 45 га, суди не з'ясували, які земельні входили в цю площу, в яких межах знаходиться земельна ділянка площею 6,7 га, не врахували, що державний акт на земельну ділянку загальною площею 8,9 га у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, причин розбіжностей у площах земельних ділянок не з'ясували.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2007 року, укладеного між СФГ «Озерне» та ОСОБА_3, останній придбав майновий комплекс «Озерне».

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України <nau://ukr/435-15|st377> до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 ст. 120 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st120> передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вирішуючи спір суди не врахували того, що земельні ділянки передавались ОСОБА_7 для ведення селянського фермерського господарства, не з'ясували чи було таке створене, а якщо було то ким, чи використовувалась останнім земельна ділянка і її правовий режим, чи існувало воно на час вирішення спору, хто є його учасником, які права існують у цих осіб щодо спірних земельних ділянок, не взяли до уваги, що ОСОБА_3 було придбано майновий комплекс, а при переході права власності на нього, до останнього перейшло право власності на земельну ділянку, оскільки договір купівлі-продажу майнового комплексу недійсним не визнаний.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені ними рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи необхідно врахувати викладене, перевірити доводи відповідача про те, що рішення від 13 липня 1999 року сільською радою ухвалювались та пропуск позивачем без поважних причин строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук