Номер провадження: 22-ц/785/5518/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ВАТ «Морський транспортний банк» (після зміни найменування ПАТ «Марфін Банк»), звернувшись 16 червня 2010 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №372/F від 13 червня 2006 року, за яким отримано кредит в іноземній валюті в сумі 800000,00 доларів США зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення коштів до 13 червня 2021 року. Додатковою угодою №1 від 17 червня 2009 року термін повернення коштів продовжено до 13 червня 2028 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк» укладено іпотечний договір від 13 червня 2006 року, за яким передано в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1708 га, розташовані по АДРЕСА_1 в м. Одесі. Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №2456-С від 13 червня 2006 року. Посилаючись на невиконання умов кредитного договору ВАТ «Морський транспортний банк» після уточнення 4 жовтня 2010 року вимог просив стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість станом на 4 жовтня 2010 року в загальній сумі 836793,65 доларів США та 575399,99 грн. (т.1 а.с.2-4, 74-76).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2010 року відкрито провадження в справі (т.1 а.с.60).

Рішенням загальних зборів акціонерів (протокол №36 від 8 липня 2010 року) назву ВАТ «Морський транспортний банк» змінено на ПАТ «Марфін Банк» (т.1 а.с.123-124, 125-128).

В ході розгляду справи ПАТ «Марфін Банк», уточнивши 10 лютого 2011 року, а потім 19 травня 2011 року вимоги, просив стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість станом на 19 травня 2011 року в загальній сумі 898383,84 доларів США та 1760648,72 грн. ( т.1 а.с.97-99, 119-120).

ОСОБА_3, звернувшись 15 жовтня 2009 року до суду з позовом до ВАТ «Морський транспортний банк», просила продовжити дію кредитного договору, перенести строки виконання зобов'язання та погашення заборгованості з кредитним договором, звільнити від сплати пені та штрафу (т.2 а.с.3-6).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 5 квітня 2012 року справу за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_3., ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором об'єднано в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Марфін Банк» про продовження дії кредитного договору, перенесення строків виконання зобов'язання та погашення заборгованості з кредитним договором, звільнення від сплати пені та штрафу (т.1 а.с.234).

19 листопада 2012 року ПАТ «Марфін Банк» уточнив вимоги та просив стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість станом на 15 листопада 2012 року в загальній сумі 1046525,84 доларів США та 5059484,27 грн. (т.2 а.с.157-158).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без розгляду (т.2 а.с.194-195).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2013 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено (т.2 а.с.197-200).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 5 червня 2013 року заяву представника в інтересах ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.2 а.с.344).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2013 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення визнано неподаною та повернуто (т.2 а.с.402).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2013 року заяву ОСОБА_7 про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без розгляду (т.2 а.с.416).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року за заявою ОСОБА_3 поновлено строк для подачі заяви про скасування заочного рішення, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.3 а.с.72).

При розгляді справи в загальному порядку ПАТ «Марфін Банк» вимоги про стягнення солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 за кредитним договором №372/F від 13 червня 2006 року заборгованості станом на 15 листопада 2012 року за кредитом та процентами в загальній сумі 1046525,84 доларів США та пені в сумі 5059484,27грн. підтримано.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника позов не визнали.

Представником в інтересах ОСОБА_3 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог про стягнення пеня (т.3 а.с.75).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2015 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено, стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитом та процентами в загальній сумі 1046525,84 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 15 листопада 2012 року 8364881,03 грн., та пеню в сумі 5059484,27 грн., стягнуто в рівних частках судові витрати (т.3 а.с.110-111).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.3 а.с.113-116).

В апеляційній скарзі ПАТ «Марфін Банк» просив рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши заборгованість за кредитом та процентами в іноземній валюті без визначення грошового еквіваленту в гривні (т.3 а.с.123-126).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 березня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги представника в інтересах ОСОБА_3 та апеляційної скарги ПАТ «Марфін Банк» рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості змінено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитом та процентами в загальній сумі 1046525,84 доларів США, пеню в сумі 5059484,27 гривен, в іншій частині рішення залишено без змін (т.3 а.с.169-173).

В апеляційній скарзі, поданій до суду першої інстанції 19 травня 2015 року, представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено, що між ВАТ «Морський транспортний банк» (після зміни найменування ПАТ «Марфін Банк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №372/F від 13 червня 2006 року, яким позичальнику ОСОБА_3 надано на придбання нерухомості кредит у вигляді кредитної лінії на суму 800000,00 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 14,0% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами в розмірі, строки і на умовах, визначених цим договором, з кінцевою датою повернення коштів та усіх нарахувань 13 червня 2021 року. За умовами п.1.1 кредитного договору видача кредитних коштів відбувалася траншами на підставі письмових заявок позичальника ОСОБА_3 (т.1 а.с.5-11, 14-18).

ОСОБА_3 за заявками отримано по меморіальному валютному ордеру №15 від 13 червня 2006 року кошти в сумі 547000,00 доларів США, по меморіальному валютному ордеру №7 від 10 липня 2006 року кошти в сумі 253000,00 доларів США (т.1 а.с.40-43).

Між ВАТ «Морський транспортний банк» (після зміни найменування ПАТ «Марфін Банк») та позичальником ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 від 17 червня 2009 року до кредитного договору №372/F від 13 червня 2006 року, за умовами якої, зокрема, термін погашення кредиту продовжено до 13 червня 2028 року та викладено в новій редакції графік погашення кредиту (т.1 а.с.12-13).

Між ВАТ «Морський транспортний банк» (після зміни найменування ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_4 укладено договір поруки №2456-С від 13 червня 2006 року, пунктом 2.1 якого визначено, що поручитель відповідає перед банком за зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі по заборгованості за кредитом, відсотками, збитками і неустойці, усім своїм майном та коштами. Додатковою угодою №1 від 17 червня 2009 року до договору поруки №372/А від 13 червня 2006 року внесено зміни в п.1.1 договору в зв'язку з продовженням терміну погашення кредиту до 13 червня 2028 року (т.1 а.с.36-37, 38).

За умовами кредитного договору №372/F від 13 червня 2006 року при порушенні позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення (п.3.3.2 договору).

14 червня 2010 року ВАТ «Морський транспортний банк», посилаючись на порушення умов кредитного договору, кредитну заборгованість тощо направлено позичальнику ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_4 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів, пені, повідомлення про вручення адресатам ОСОБА_3, ОСОБА_4 вимоги банком отримано 19 червня 2010 року (т.1 а.с.79, 80, 143-145).

Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором подано до суду 16 червня 2010 року (т.1 а.с.1-4).

Згідно розрахунку за кредитним договором №372/F від 13 червня 2006 року заборгованість станом на 14 червня 2010 року становила за кредитом і процентами в загальній сумі 108719,56 доларів США, пеня - 329487,53 грн. (т.1 а.с.19-22, 44-45).

Згідно розрахунку за кредитним договором №372/F від 13 червня 2006 року заборгованість станом на 15 листопада 2012 року становила за кредитом - 697685,98 доларів США, за процентами - 348839,86 доларів США, а всього заборгованість за кредитом і процентами в загальній сумі 1046525,84 доларів США, пеня - 5059484,27 грн. (т.2 а.с.159-160).

Заборгованість підтверджена випискою по особистому рахунку ОСОБА_3 по кредитному договору №372/F від 13 червня 2006 року (т.2 а.с.228-258).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними кредитними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про порушення умов виконання кредитного договору, право банку на дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та інших зобов'язань за договором, направлення позичальнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, сплату процентів, пені, про солідарний обов'язок позичальника та поручителя по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апелянт не довів належне виконання кредитного договору №372/F від 13 червня 2006 року та, відповідно, відсутність у банку права вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі. Банк письмову вимогу позичальнику та поручителю за їх зареєстрованим місцем проживання направив поштою у передбаченому п.3.3.2 кредитного договору порядку, направлення вимоги підтверджено поштовим відправленням та врученням поштової кореспонденції адресатам. Доводи щодо не вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 власного підпису на поштовому повідомленні про вручення кореспонденції не приймаються, оскільки умовами кредитного договору передбачено направлення повідомлення, що не є спірним, відповідно, реалізація банком права дострокового повернення кредиту, сплати відсотків тощо не ставиться в залежність від отримання позичальником і поручителем такого повідомлення (т.1 а.с.79, 80, 143-145).

Підстави для застосування наслідків спливу позовної давності відсутні з огляду на наступне.

Представником в інтересах ОСОБА_3 подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог про стягнення пеня (т.3 а.с.75). В частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами заяв про застосування позовної давності суду першої інстанції подано не було. Згідно розрахунку за кредитним договором №372/F від 13 червня 2006 року станом на 14 червня 2010 року пеня в сумі 329487,53 грн. нарахована з 3 серпня 2009 року. Таким чином, з огляду на пред'явлення банком до суду позову 16 червня 2010 року нарахування пені з серпня 2009 року є нарахуванням, проведеним з дотриманням визначеної пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України спеціальної позовної давності (т.1 а.с.19-22, 44-45). Дійсно, в ході тривалого розгляду справи позовні вимоги неодноразово збільшувались, відповідно збільшувалась і пеня, оскільки змінювався періоду порушення зобов'язань, однак у будь-якому разі за банком залишалось право нараховувати пеню з 3 серпня 2009 року.

Безпідставними є посилання апелянта на застосування частини 1 статті 559 ЦК України.

Так, додатковою угодою №1 від 17 червня 2009 року до кредитного договору №372/F від 13 червня 2006 року було узгоджено між сторонами заборгованість позичальника за основним боргом, що становила 697685,98 доларів США, та викладено в новій редакції п.п.1.1, 1.4,6.1 кредитного договору (т.1 а.с.12-13). У зв'язку з внесенням змін до кредитного договору №372/F від 13 червня 2006 року відповідно до додаткової угоди №1 від 17 червня

2009 року внесено зміни за взаємною згодою банку та поручителя й договору поруки №2456-С від 13 червня 2006 року шляхом укладення додаткової угоди №1 від 17 червня 2009 року (а.с.38).

Таким чином, апелянтом не надано доказів зміни зобов'язання без згоди поручителя, які б збільшили обсяг його відповідальності. Що ж до доводів апелянта про не підписання ним додаткової угоди №1 від 17 червня 2009 року, то такі не приймаються, оскільки угода є чинною, належних та допустимих доказів підписання угоди іншою особою не надано.

Апелянт посилається на неправильність нарахування пені, однак не приводить свого розрахунку, який вважає правильним.

Згідно п.6.1 кредитного договору позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу за курсом НБУ на дату нарахування. Доводи апелянта про нарахування пені кожен день безпідставні, оскільки таке нарахування не передбачено договором. Крім того, згідно п.п.1.1, 5.5 кредитного договору позичальник сплачує відповідну частину тіла кредиту на раховані відсотки щомісяця в період з 26 числа по останній день місяця, відповідно, тільки при несплаті кредиту та відсотків у зазначений термін такі вважаються простроченими, що дає право банку з першого робочого дня наступного місяця нарахувати пеню за минулий місяць. Що ж до курсу гривні, використаного банком при нарахуванні пені, то такий не перевищує курс гривні, встановлений НБУ.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 не довів обставини, на які посилався, відтак, підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові про нього ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні.

Рішення суду першої інстанції переглядалось апеляційною інстанцією за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_3, рішення апеляційної інстанції не скасовано (т.3 а.с.113-116, 169-173).

За результати перегляду рішення суду першої інстанції за скаргою представника в інтересах ОСОБА_3 та скаргою ПАТ «Марфін Банк», рішення суду першої інстанції було змінено в частині визначення грошового еквіваленту іноземної валюти до гривні.

За таких обставин, зважаючи на правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року в справі №6-145цс14, яку просив застосувати ПАТ «Марфін Банк», рішення суду першої інстанції при даному апеляційному перегляді справи також підлягає зміні в частині визначення грошового еквіваленту іноземної валюти до гривні, оскільки позовні вимоги заявлено про стягнення заборгованості з кредиту та процентів в іноземній валюті, у банку наявні ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (т.3 а.с.129-137).

В частині розподілу судових витрат рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - змінити.

Позов публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» за укладеним між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 кредитним договором №372/F від 13 червня 2006 року заборгованість станом на 15 листопада 2012 року:

по кредиту в сумі 697685,98 доларів США, по процентам в сумі 348839,86 доларів США, а всього заборгованість по кредиту та процентам в загальній сумі 1046525,84 доларів США (один мільйон сорок шість тисяч п'ятсот двадцять п'ять доларів 84 центи);

пеню за несплату тіла кредиту за період з 1 липня 2010 року по 14 листопада 2012 року в сумі 983107 грн. 32 коп., пеню за сплату процентів за період з 3 серпня 2009 року по 14 листопада 2012 року в сумі 4076376 грн. 95 коп., а всього пеню в загальній сумі 5059484 грн. 27 коп. (п'ять мільйонів п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривни 27 копійок).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2015 року в частині розподілу судових витрат - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич