АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4747/2015 Головуючий в 1 інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників позивача та ОСОБА_2, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вищеназваним позовом в якому просив: «Звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 62,60 кв.м., житловою - 42.30 кв.м., що належить на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М., 19 серпня 2005 року за реєстровим №1348, зареєстрований в книзі за реєстровим номером 3935, ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (04050 м. Київ, вул. Артема, -60, ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед AT «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філій «Центральне РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» по кредитному договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року в розмірі 7 537 621 (сім мільйонів п'ятсот тридцять сім тисяч шістсот двадцять одна) гривня 20 копійок, яка включає в себе: 57 735 (п'ятдесят сім тисяч сімсот тридцять п'ять) доларів США 16 центів (по курсу НБУ 1 дол./І грн. 13,1128 грн. - 757 069,61 грн.) - сума строкової заборгованості; - 52 925 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот двадцять п'ять) доларів США 99 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 694007,92 грн.) - сума простроченої заборгованості; - 968 (дев'ятсот шістдесят вісім) доларів США 29 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 12 696, 99 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; -94 662 (дев'яносто чотири тисячі шістсот шістдесят два) долари США 84 центи (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 1 241 294, 88 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 4 832 551 (чотири мільйони вісімсот тридцять дві тисячі п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 80 копійок - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, та відсоткам.

З метою вжиття заходів щодо збереження предмета іпотеки, а саме: квартири під АДРЕСА_1 передати її в управління Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» (04050 м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ) до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

Виселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.НОМЕР_1); ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн.НОМЕР_3); ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) законним представником якого є ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1); ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн. НОМЕР_2); ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_5), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_6, іпн.НОМЕР_4) та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих мешканців квартири АДРЕСА_1, згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», що є предметом позовних вимог, (а.с. 1-8).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, який в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що безпідставними є посилання суду першої інстанції на п. 41 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р., відповідно до якого при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна. Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 допустив порушення зобов'язання за кредитом, чим завдав збитки Іпотеко-держателю, вартість іпотечного майна є меншою, ніж заборгованість, яку позивач просив стягнути, а тому у суду були відсутні підстави для відмови в позові з цих підстав. В мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва невірно трактовані положення нормативно-правових актів та обставин за якими може бути задоволена вимога про виселення та зняття з реєстрації громадян. Судом безпідставно застосовано положення Закону України «Про мораторій» саме на судовій стадії. Крім того, Законом передбачено чіткі умови, за наявності яких може бути застосовано останній, які не були доведені.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку доводи скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №321-06-Ип, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 99 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 15% річних.

Відповідно п.п. 3.2, 3.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язувався повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором до 01 листопада 2021 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язувався щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами.

Пунктом 3.4 Кредитного договору обумовлено, що банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадках, якщо позичальник у період дії договору порушував будь-які його умови, у тому числі несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, відповідно до пунктів 3.2, 4.3, 4.4, 5.1, 5.3, 5.6 цього договору.

Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує відсотки щомісяця в строк до 10 числа згідно Додатку №1 до Договору

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами, (а.с. 22-26)

23 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року, за умовами якої, сторони дійшли згоди, викласти п. 2.1 Кредитного договору №321-06-Ип від 02.11.2006 року в наступній редакції: «Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах передбачених договором, кредитні ресурси в сумі 119000,00 дол. США зі сплатою по процентній ставці 15 % річних».

Пункт 3.2 викласти в наступній редакції: «Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути Кредитній ресурси, отримані по даному договору, до 01 листопада 2021 року. Погашення відбувається шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по наданим Кредитним ресурсам в розмірі 663,63 дол. США, згідно графіку зниження розміру заборгованості.» (а.с. 28)

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, за умовами якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором №321-06-Ип від 02 листопада 2006 року на суму 99000,00 дол. США, строком до 01 листопада 2021 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи із процентної ставки 15 % річних, а також комісійної винагороди за Основним зобов'язанням, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за Основним зобов'язанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог. У випадку зміни сторонами Основного зобов'язання процентної ставки за користування Кредитними ресурсами, Іпотекодавець зобов'язується невідкладно укласти з Іпотекодержателем відповідним додатковий договір до цього договору. Узгоджена сторонами вартість Предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Висновку про вартість об'єкта оцінки житлового приміщення, складеного ПП «Олімп» 25 вересня 2006 року, становить 629 735 грн. (а.с. 29-31)

Як з'ясовано судом, 18 квітня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»до ОСОБА_2, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Судом присуджено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 660 638 (один мільйон шістсот шістдесят тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 79 копійок. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 850,00 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн., тобто загальною сумою 910 грн. 00 коп. Судом присуджено стягнути з ОСОБА_10 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»судові витрати по сплаті судового збору в сумі 850,00 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 60,00 грн., тобто загальною сумою 910 грн. 00 коп. (а.с. 35-38)

Згідно інформації, яка надана Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 30 грудня 2014 року у відповідь на звернення AT «Банк «Фінанси та кредит», 27 червня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2214/2011, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_10 на користь AT «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 1 661 548,79 грн., однак 10 грудня 2014 року державним виконавцем на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, копія якої разом з оригіналом виконавчого документа направлена на адресу стягувачу.

В той же день, 27 червня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2214/2011, виданого 16 травня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Банк «Фінанси та кредит» боргу в сумі 1 661 548,79 грн., який на даний час перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, станом на 30 грудня 2014 року боржником борг не сплачено та становить 1 661 548,79 грн.

На момент розгляду справи апеляційним судом також рішення не виконано борг не сплачено, що підтвердила в судовому засіданні представник ОСОБА_2

Умовами ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Стороною відповідача не заперечувалось, що свої зобов'язання за кредитним договором боржник не виконував, що стало підставою для зміни строку виконання основного зобов'язання та дострокового стягнення заборгованості.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту, ці обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року, яким задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором кредиту, та присуджено стягнути з відповідачів, як солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором в розмірі 1660 638,79 коп., та не довів правові підстави звернення до суду з даним позовом в якому вже просив звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості в розмірі 7 537 621,20 грн.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, тому, що, як вбачається з рішення суду від 18 квітня 2012 року, позивач стягнув заборгованість за кредитом станом на 22 червня 2011 року.

Так як з довідки державного виконавця вбачається, що відповідачі борг не повертали взагалі, а зобов'язання боржника виконувати кредитний договір, ухваленням вказаного рішення не припинились, то позивач обґрунтовано в жовтні 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість, яка існує станом на 21 серпня 2014 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заборгованість за кредитним договором, згідно наданого банком розрахунку, станом на 21.08.2014 року складає 7 537 621 грн. 20 коп., яка включає: 57 735 доларів США 16 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 757 069,61 грн.) - сума строкової заборгованості; 52 925 доларів США 99 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 694007,92 грн.) - сума простроченої заборгованості; 968 доларів США 29 центів (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 12 696, 99 грн.) - сума строкової заборгованості по нарахованим відсоткам; 94 662 долари США 84 центи (по курсу НБУ 1 дол./1 грн. 13,1128 грн. - 1 241 294, 88 грн.) - сума простроченої заборгованості по відсоткам; - 4832551 гривня 80 копійок - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотків, яка нарахована за рік, який передував новому зверненню з позовом.

Тобто заборгованість зросла за рахунок відсотків, які були нараховані за період з 2011 до 2014 року, а також пені, яка продовжувала нараховуватись за кожен день прострочення, так як зобов'язання не виконувалось.

Слід зазначити, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 04.09.2013 року у справі № 6-73 цс 13.

Тобто висновок суду про те, що в задоволенні позову слід відмовити, тому, що звернення стягнення на предмет іпотеки є способом виконання рішення не ґрунтується на Законі.

Помилковим також є висновок суду, про те, що позивач не довів наявність спричинених йому збитків і про те, що звернення стягнення на квартиру відповідача буде не співмірним з урахуванням збитків .

З договору іпотеки вбачається, що сторони оцінили предмет іпотеки в 2006 році на суму 629 735 грн.

З довідки про заборгованість слідує, що борг відповідача в даній справі по відсоткам та тілу кредиту втричі перевищує вартість предмета іпотеки, таким чином висновок суду про не співмірність завданих збитків тим заходам, які просить вчинити позивач для повернення заборгованості, а саме звернути стягнення на предмет іпотеки, є помилковим.

Разом з тим з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що за рік, який передував зверненню до суду з даним позовом позивач нарахував до стягнення пеню 4832551 гривня 80 копійок. Вказана сума значно перевищує розмір збитків, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 1000 000 грн.

Крім того, однією із підстав для відмови в задоволенні позову суд також зазначив про те, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VII від 03.06.2014 року.

Колегія суддів вважає, що прийняття вказаного закону не можу бути підставою для відмови в задоволенні порушених прав позивача з огляду на наступне:

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 13 04-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна,; наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Разом з тим суд першої інстанції, не врахував, що Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові ВСУ № 6-57 цс15

Враховуючи, що судом встановлено право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору та наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості, позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що п.11.3.1 іпотечного договору передбачено спосіб звернення стягнення, - передача іпотеко держателю у власність предмета іпотеки, колегія суддів приходить до висновку, що позивач на підставі ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.

Ця позиція також підтримується практикою Верховного Суду України (постанови від 26 грудня 2011 року у справі № 3-139гс11/33/14, від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124 цс13)

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 , колегією суддів встановлено наступне.

Позивач просить звернути стягнення для погашення кредиту, який надавався в іноземній валюті.

Предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення в даній справі за своїми технічними характеристиками не перевищує параметри, зазначені в Законі.

Відповідно до довідки, виданої ЖЕО № 407 29 квітня 2015 року, боржник проживає у вказаній кватирі.

Позивач не надав суду жодних доказів про те, що боржнику на праві власності належить інше житло де він міг би проживати з членами його родини.

Інші обмеження, щодо застосування вказаного закону також судом не встановлені.

Таким чином, враховуючи, вищенаведені норми права, колегія суддів вважає, що вказаний закон має бути застосований не як підстава для відмови в заявленому позові, а в порядку ст. 217 ЦПК України, має бути відстрочено виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до завершення дії мораторію визначеного цим законом.

З огляду на викладене, передача позивачу предмета іпотеки у власність має відбуватися після закінчення дії мораторію за ціною, яка буде визначена на момент переходу права власності до позивача, визначеною суб'єктом оціночної діяльності та не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованими є також вимоги про виселення з предмету іпотеки, всіх проживаючих в квартирі осіб, та зняття з реєстраційного обліку, зареєстрованих в квартирі осіб.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч.2 ст.40 Закону та ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про виселення відповідачам надсилалась 02 квітня 2014 року, та була ними отримана, що підтверджується зворотними повідомленнями на а.с.43-45.

Відповідачі жиле приміщення добровільно не звільнили, а тому наявні підстави передбачені Законом для задоволення вимог про виселення

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, вважає також можливим та необхідним відстрочити виконання рішення і в частині виселення громадян з жилого приміщення на той же період.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості нарахованої станом на 21 серпня 2014 року в сумі 3 705 069, 40 грн. з урахуванням зменшення пені, з відстрочкою виконання рішення відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково .

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року скасувати.

Позов ПАТ «Банк»Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

З метою погашення заборгованості за кредитним договором № 321-06-Ип від 02.11.2006 року в розмірі 3 705 069, 40 грн. (три мільйони сімсот п'ять тисяч шістдесят дев'ять грн. сорок коп.) , яка виникла станом на 21 серпня 2014 року у ОСОБА_2 звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «банк Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 62,60 кв.м. житловою площею 42,30 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації АДРЕСА_1 на підставі договору Купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Телегою Т.М. 19 серпня 2005 року за реєстровим № 1348, зареєстрований в книзі реєстрації за реєстровим номером 3935, шляхом:

Визнання права власності на вказану квартиру за ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» ( 04050, м. Київ, вул..Артема, 60 за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 іпн.НОМЕР_1, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 іпн НОМЕР_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7, законним представником яких є ОСОБА_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 іпн НОМЕР_2, ОСОБА_8, 1947 року народження., ОСОБА_5, 1990 року народження іпн НОМЕР_4, з квартири АДРЕСА_1 та зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку в цій квартирі.

На підставі ст. 217 ЦПК України відстрочити виконання даного рішення в частині звернення стягнення на квартиру та виселення до закінчення дії мораторію , встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, № 1304-VII.

Стягнути з ОСОБА_2(ідентифікаційний № іпн.НОМЕР_1), на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» () судовий збір в сумі 852 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: