У х в а л а

2 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс» про стягнення суми страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс» (далі - ПАТ «СК «Укргазпромполіс») на його користь 220 тис. 95 грн 8 коп. страхового відшкодування. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року залишено без змін.

18 травня 2015 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2011 року, 17 липня 2012 року, 19 червня 2013 року і 1 жовтня 2014 року та на ухвали Верховного Суду України від 19 березня 2008 року, 4 червня 2008 року і 3 червня 2009 року.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_3 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 18 лютого 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є правомірним, оскільки за умовами договору страхування виплата страхового відшкодування не проводиться в разі порушення страхувальником Правил дорожнього руху.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 26 вересня 2011 року суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про обґрунтованість застосування судами статті 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в частині вирішення питань про відповідальність страхової компанії та про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась не з вини водія страхувальника;

- в ухвалі від 17 липня 2012 року касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про те, що вироком суду не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода з участю застрахованого автомобіля сталася внаслідок перевищення водієм швидкості руху, а відтак дійшов висновку про стягнення страхового відшкодування шляхом його виплати в межах страхової суми без урахування вартості залишків транспортного засобу з передачею автомобіля страховику;

- в ухвалі від 19 червня 2013 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, погодився з висновками судів про те, що за умовами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено відповідальність страхової компанії за майнову шкоду, яка не перевищує ліміт відповідальності;

- в ухвалі від 1 жовтня 2014 року касаційний суд, передаючи справу на новий судовий розгляд, дійшов висновку про порушення судами норм процесуального права щодо фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору;

У наданих заявником для порівняння ухвалах Верховного Суду України містяться такі висновки:

- в ухвалі від 19 березня 2008 року касаційний суд, скасовуючи рішення апеляційного суду, погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно виплаченого страхового відшкодування, оскільки відповідача звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення;

- в ухвалі від 4 червня 2008 року касаційний суд, скасовуючи рішення апеляційного суду в частині відмови у виплаті страхового відшкодування, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що порушення страхувальником Правил дорожнього руху не є грубим, оскільки було викликане необхідністю об'їзду та уникнення зіткнення зі стоячим попереду автомобілем, а відтак встановлений факт порушення зазначених правил не може бути підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування;

- в ухвалі від 3 червня 2009 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення в частині стягнення страхового відшкодування, погодився з висновками судів про те, що відповідач неправомірно та безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки факт перебування позивача під час дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп'яніння не доведено і в цій частині закрито провадження у справі у зв'язку з відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, надані заявником ухвали судів касаційної інстанції не можуть слугувати прикладом неоднакового застосування касаційними судами одних і тих самих норм матеріального права у справах, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Укргазпромполіс» про стягнення суми страхового відшкодування за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін