МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 ___________________________________________________________________________________________________________________
Справа №521/4729/15-ц
Номер провадження №2/521/3121/15
28 травня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Жуган Л.В.,
при секретарі Іськовій В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пастерскі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
До Малиновського районного суду м. Одеси 26.03.2015 року звернувся позивач ТОВ «Пастерскі» із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Пастерскі» послалось на те, що 21.02.2012 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір поставки №108/13.
За умовами договору поставки позивач зобов'язався передати у власність ФОП ОСОБА_2 продукцію, а відповідач ФОП ОСОБА_2, в свою чергу, зобов'язався прийняти у власність продукцію та оплати вартість поставленої продукції протягом 20 календарних днів з моменту поставки згідно умов цього договору.
Однак, ФОП ОСОБА_2 свій обов'язок по оплаті вартості поставленої продукції не виконав, не здійснивши оплату за поставлений товар по видаткових накладних №121 від 22.02.2013 року, №138 від 29.03.2013 року, та №147 від 29.03.2013 року.
Позивачем ТОВ «Пастерскі» в особі директора ОСОБА_3, було подано до суду заяву, згідно якої він підтримав заявлені позовні вимоги, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
У звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 21.02.2012 року між ТОВ «Пастерскі» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір поставки №108/13, за умовами якого ТОВ «Пастерскі» зобов'язалось передати у власність ФОП ОСОБА_2 продукцію, а ФОП ОСОБА_2 зобов'язався прийняти у власність продукцію та оплатити вартість поставленої продукції протягом 20 календарних днів з моменту поставки продукції.
ТОВ «Пастерскі», свої зобов'язання, за вищезазначеним договором, виконало, та здійснило поставку товару відповідачу.
За умовами п. 1.1 Договору поставки, постачальник зобовязується передати у власність покупця товар (вироби з пластмаси в асортименті) для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору.
Відповідно до п. п. 2.2., 2.3 Договору поставки визначено, що товар поставляється покупцю партіями, кожна партія товару визначається видатковою накладною та/або товаротранспортною накладною, що є невідємною частиною договору, в якій вказано: найменування, кількість виробів, що поставляються в конкретній партії, її ціна та загальна вартість з урахуванням податку на додану вартість.
Відповідно до п. 4.2 Договору поставки, покупець оплачує повну вартість «Товару», вказаного у податковій накладній , протягом 20 (двадцяти) календарних днів від поставки (вказаної в товаросупровідних документах) шляхом безготівкового переказу коштів на р/р постачальника, вказуючи в платіжних дорученнях номер та дату видаткової накладної на «Товар» або внесення готівки в касу постачальника.
Однак ФОП ОСОБА_2, свої зобов'язання за договором поставки №108/13 від 21.02.2012 року не виконав, оскільки не здійснив оплату за поставлений товар по видаткових накладних №121 від 22.02.2013 року, №138 від 29.03.2013 року, та №147 від 29.03.2013 року.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01.03.2013 року зазначено: оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.
Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 281,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.02.2015 року, наявним в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин, враховуючи принцип обовязковості виконання зобовязання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за договором поставки №108/13 від 21.02.2012 року та судові витрати.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пастерскі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.В. Жуган