Номер провадження: 22-ц/785/846/15
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

Публічне Акціонерне Товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2008 року між АКІБ "УКРСИББАНК", який у подальшому змінив назву на ПАТ "УКРСИББАНК" та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 95000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2029 року, та з оплатою 11,80 % річних за користування кредитом.

В забезпечення всіх грошових зобов'язань за вказаним Договором між сторонами 21 квітня 2008 року було укладено Іпотечний догові, б/н, предметом якого є: - квартира загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить Заставодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 23 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. (далі - спірна квартира).

За умовами Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що вартість спірної квартири - предмета іпотеки, становить 568085,00 грн.

Внаслідок порушення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_3, станом на 01 серпня 2013 року у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 144197,98 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1152574,46 грн., з яких:

- 94345,09 доларів США, що в еквіваленті складає 754100,31 грн. - заборгованість за кредитом;

- 49852,89 доларів США, що в еквіваленті складає 398474,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКБ "УКРСИББАНК" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК".

08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Посилаючись на те, що позичальник умови договору не виконав, суму заборгованості та проценти за користування кредитом на користь Банку не повернув, позивач просив позовні вимоги задовольнити та в рахунок погашення заборгованості по кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що належить Відповідачу на праві приватної власності, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єкт оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з Відповідача судові витрати.

Відповідач надав суду письмові заперечення, посилаючись на неналежне оформлення Кредитного договору, позовної заяви щодо предмету позову, а також щодо порушення Позивачем прав поручителя - дружини Відповідача, яка має право на предмет іпотеки, як сумісну власність подружжя. До того ж, договір поруки Позивачем не додано до позовних матеріалів. Відповідач просить залишити позов без розгляду, посилаючись також на те, що існує Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в якості забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк" ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та ухвалення нового, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні поповни вимог, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин слід застосувати вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в якості забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2008 року між АКІБ "УКРСИББАНК", який у подальшому змінив назву на ПАТ "УКРСИББАНК" та Відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 95000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2029 року та з оплатою 11,80 % річних за користування кредитом (далі - Кредитний договір) ( а.с.6-15).

Згідно Кредитного договору позичальник ОСОБА_3 зобов'язувався своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості, шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

Також в забезпечення всіх грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором між сторонами 21 квітня 2008 року було укладено Іпотечний договір, б/н, предметом якого є спірна квартира, вартість якої встановлена сторонами у розмірі 568085,00 грн. (далі - Іпотечний договір).

Крім того, 23 квітня 2008 року між АКБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 199794, згідно якого вона повністю поручилась за виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 по Кредитному договору (а.с. 98-99).

Однак, позичальник ОСОБА_3 умови Кредитного договору не виконував, суму заборгованості та проценти за користування кредитом на користь Банку не повертав, у в'язку з чим внаслідок порушення виконання зобов'язань станом на 01 серпня 2013 року у боржника утворилась заборгованість у загальному розмірі 144197,98 доларів США, що згідно курсу НБУ складає: 1152574,46 грн., із яких: 94345,09 доларів США заборгованість за кредитом, що в еквіваленті складає 754100,31 грн.; 49852,89 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що в еквіваленті складає 398474,15 грн. (а.с.21-23).

Таким чином, у зв'язку із порушенням позичальником умов договору, у кредитора виникло право вимагати від ОСОБА_3 повернення усієї суми заборгованості.

В подальшому, на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКБ"УКРСИББАНК" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК".

Як зазначив позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, 08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та ПАТ "Дельта банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач вказав, що на підставі вказаного Договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з Кредитного договору та Договору іпотеки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с.32-35).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду відповідно до ст.41 Закону України "Про іпотеку" проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ст.ст. 512, 514, 525, 526 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1304Л/ІІ, що набрав чинності 07.06.2014 року (далі - Закон України "Про мораторій…"), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин дію зазначеного Закону України "Про мораторій…", враховуючи, що всі складові щодо укладення Кредитного договору в іноземній валюті, загального розміру спірної квартири, відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника, та інше, підпадають під дію вказаного Закону України "Про мораторій…", суд застосував його дію і відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк".

Однак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив, чи є наявне у відповідача ОСОБА_3 інше нерухоме житлове майно, окрім спірної квартири, яка є предметом іпотеки, що в свою чергу має суттєве значення для вирішення питання щодо застосування до спірних правовідносин Закону України "Про мораторій…".

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що суд, відмовляючи в позові виходив із того, що позивач зареєстрований і постійно проживає і спірній квартирі, яка є предметом іпотеки.

Однак, зазначений висновок суду спростовується наявною у справі довідкою щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3, згідно якої він зареєстрований за іншою адресою: квартира АДРЕСА_2.

Таким чином, з метою з'ясування зазначених обставин, ухвалою колегії суддів від 24 лютого 2015 року із реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області була витребувана інформація про те, за ким на праві власності зареєстрована квартира АДРЕСА_2, та із Комунального підприємства "Сєвєрний" інформація про те, чи використовується як місце постійного проживання ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_2.

Крім того, із ОСМД "Сєвєрний" була витребувана інформація про те, чи використовується як місце постійного проживання ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1, тобто спірна квартира, яка була передана в іпотеку (а.с.151-153).

Згідно отриманої відповіді із Комунального підприємства "ЖКС "Північний" від 12 березня 2015 року, № 277, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.170).

Згідно відповіді ОСББ "Суворовський - 234" від 10.03.2015 року, № 5, слідує, що ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, тобто у спірній квартирі, яка була передана в іпотеку, не проживає (а.с.168).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомості від 01.04.2015 року, індексний номер 35794179, отриманої з Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/3 частина вищевказаної квартири АДРЕСА_2 (а.с.191-194).

Таким чином, висновок суду про те, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1, та іншого житлового приміщення на праві приватної власності не має, не відповідають дійсності і спростовуються наданими колегії суддів вищезазначеними доказами.

З огляду на викладене, у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України "Про мораторій…" та ухвалення на його підставі рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк", у зв'язку з чим апеляційна скарга останнього підлягає задоволенню, рішення в цій частині - скасуванню.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення про скасування оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає за можливе ухвалити нове рішення і також відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк", однак з інших підстав.

При цьому колегія суддів виходить із вимог, передбачених ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до суду до боржника ОСОБА_3 та його поручителя ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, а звернувся до суду з позовом лише до іпотекодавця ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно - спірну квартиру.

Таким чином, враховуючи, що Іпотечний договір спірної квартири був укладений 21 квітня 2008 року між АКІБ "УКРСИББАНК", який у подальшому змінив назву на ПАТ "УКРСИББАНК" та відповідачем ОСОБА_3, а позивачем у справі є ПАТ "Дельта Банк", при вирішенні даного спору слід встановити, чи належним чином та чи у встановленому законом порядку були передані права вимоги за Іпотечним Договором від ПАТ "УКРСИББАНК" на користь ПАТ "Дельта Банк", та чи має у зв'язку з цим останній право вимоги по вказаному Іпотечному договору до ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ "Дельта Банк" надав до суду першої інстанції копії 4-х сторінок нотаріально посвідченого договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами (а.с.32-35), однак договір відступлення прав за Іпотечним договором та витяг з реєстру речових прав відсутній.

Таким чином, ні позовні матеріали, ні матеріали апеляційної скарги не містять інформації про те, що ПАТ "Дельта Банк" набув право вимоги за Іпотечним договором та є іпотекодержателем спірної квартири, про те, що право вимоги зареєстроване належним чином у реєстрі обтяжень, що в свою чергу свідчить про те, що відповідно до Закону України "Про іпотеку" ПАТ "Дельта Банк" не є іпотекодержателем спірної квартири.

Відповідно ст. 24 Закону "України про Іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. (Частина третя статті 24 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3273-ІУ ( 3273-15 ) від 22.12.2005 )

Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов'язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов'язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку.

( Частина четверта статті 24 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3201-IV ( 3201-15 ) від 15.12.2005 ).

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

З правового аналізу наведених норм права вбачається, що відступлення права вимоги за іпотечним договором не може відбуватися раніше відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. І навпаки, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки може укладатися як у той самий день, що й за основним зобов'язанням, так і через певний проміжок часу.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що уступка вимоги є однією з підстав заміни сторони у цивільно-правовому зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У відповідності до п.(а) ч.2.1 ст.2 Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, права вимоги за кредитами переходять від Продавця до Покупця, та з урахуванням інших зобов'язань Продавця та Покупця, викладених у цьому Договорі (а.с.33).

Однак, в матеріалах справи відсутній Акт прийому-передачі права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 квітня 2008 року.

Таким чином, оскільки 08.12.2011р. між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, то позивач повинен був надати суду нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за Іпотечним договором та витяг про державну реєстрацію відомостей про таке відступлення.

Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 р., зі змінами і доповненнями, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 4 цього Закону державній реєстрації підлягають, зокрема, обтяження на нерухоме майно іпотекою. Згідно ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до пункту 57 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого Постановою КМ України № 703 від 22.06.2001 р. (чинна на момент укладення договору відступлення прав вимоги), обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором підлягають державній реєстрації.

Виходячи з наведеного, права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту державної реєстрації, а не з моменту укладення договору відступлення прав за Іпотечним договором, який в такому випаду є підставою для реєстрації, а не доказом виникнення такого права.

Разом з цим, позивачем не надано доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за Іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011р.

У відповідності до ст. 10 ЦПК країни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У зв'язку з викладеними обставинами, колегією суддів неодноразово витребовувалась від ПАТ "Дельта Банк" інформація щодо наявності у нього прав вимоги по Іпотечному договору, однак останній зазначеної інформації не надав, будучи неодноразово повідомленим про необхідність надання суду апеляційної інстанції цієї інформації (а.с.185, 186, 198, 199).

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" не надало суду належних, допустимих і достатніх доказів набуття ним права вимоги за Іпотечним договором, шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку та належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Що стосується доводів ОСОБА_3 про те, що представник ОСОБА_6 не мав права звернення з даним позовом до суду, то вони є необґрунтованими і спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2013 року між ПАТ "Дельта Банк" і ТОВ "Про Консалтинг" було укладеного Договір доручення № 002 (а.с.36-57).

На підставі вказаного Договору доручення, 01 червня 2013 року ПАТ "Дельта Банк" видало на ім'я ТОВ "Про Консалтинг" доручення на представлення інтересів ПАТ "Дельта Банк", у тому числі в суді, строком дії до 01 червня 2014 року (а.с.58-59).

Згодом, а саме 01 червня 2014 року, ПАТ "Дельта Банк" видало на ім'я ТОВ "Про Консалтинг" наступне аналогічне доручення на представлення інтересів ПАТ "Дельта Банк", у тому числі в суді, строком дії до 01 червня 2015 року (а.с.126).

24 червня 2014 року ТОВ "Про Консалтинг" видало на ім'я ОСОБА_6 довіреність на представлення інтересів ПАТ "Дельта Банк" в суді, яка діє до 01 червня 2015 року, тобто є дійсною на даний час (а.с.138).

З огляду на викладене, повноваження представника ОСОБА_6 на представлення інтересів ПАТ "Дельта Банк" в суді по даній справі, є підтвердженими належним чином.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк".

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А Кононенко