АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3911/15 Головуючий 1 інстанції - Шалімов Д.В.
Справа № 613/1526/14-ц Доповідач Пилипчук Н.П.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Коростійової В.І., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Богодухівського районного сектору ГУ ДМСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Богодухівського РС ГУ ДМС в Харківській області, в якому після уточнення, з посиланням на ст. 107 ЖК України, просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , зобовязати Богодухівський РС ГУ ДМС в Харківській області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 28.09.1985 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, після чого, як член його сімї стала проживати у квартирі №4 по вул. Шевченка -73 м. Богодухів, яка надавалася чоловікові. Відповідач по справі є сином ОСОБА_3, який в кінці жовтня 1985 року і став проживати в даній квартирі. У 1987 році відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 та добровільно виїхав з квартири і став проживати із сімєю у будинку по вул. Ломоносова, м. Богодухів, який належить батькам дружини. Приблизно в 1990 році дружина відповідача отримала квартиру №1 по пров. Залізничному-1 м. Богодухів, де став проживати і ОСОБА_2 21.01.2000 року помер чоловік ОСОБА_3 Після його смерті, квартиронаймачем стала позивач. ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає у спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в будинку немає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинила. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 20 років без поважних причин. Оскільки відповідач значний проміжок часу не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3, обрав собі інше місце проживання, тому позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації на підставі ст. 107 ЖК України.

ОСОБА_2 первісний позов не визнав, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просив: визнати за ним право користування квартирою № 4, в будинку № 73 по вул. Шевченка в м. Богодухові Харківської області та вселити у вищевказану квартиру. Свої вимоги мотивував тим, що спірна квартира АДРЕСА_4 була отримана його батьком ОСОБА_5 згідно ордера на сім'ю, у тому числі й на нього. Він постійно був прописаний та проживав у цій квартирі. В даній квартирі крім нього прописана і проживає ОСОБА_1, дружина батька від повторного шлюбу. Між сторонами склалися неприязні стосунки на побутовому ґрунті пов'язані з браком житлової площі, тіснотою, постійно виникали сварки та конфлікти. ОСОБА_1 створювала для пасинка нестерпні умови життя. Стало неможливо спільно користуватися кухнею та підсобними приміщеннями. У зв'язку з цим він став більше часу проводити поза домом, часто залишався ночувати у рідних і знайомих. Щоб уникнути конфліктів він став уникати позивача і приходити додому за її відсутності. Однак свого місця проживання не залишав. У 2000 році ОСОБА_1 змінила замки в квартирі і всіляко перешкоджала його проживанню. Восени 2006 року він оплатив проведення в квартиру водопостачання і брав участь своїми коштами в установці сантехніки. Іншого житла у нього немає, ні у власності ні в користуванні, жити йому ніде. Шлюб з дружиною розірвано у 2004 році.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 31 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено визнати за ОСОБА_2 право користування квартирою № 4 в будинку № 73 по вул. Шевченка в м. Богодухові Харківської обласчі та вселити в дану квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з жовтня 1985 року, в 1987 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 та добровільно виїхав і став проживати з сімєю за іншою адресою. Зазначає, що у спірну квартиру він приходив щоб відвідати батька на свята. Вказує, що нею не порушувались права ОСОБА_2, а підстави для визнання за ним права користування житловим приміщенням відсутні.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується сторонами, що згідно свідоцтва про шлюб від 28 вересня 1985 року, серії ІІ-ВЛ № 480565, виданого Богодухівським відділом ЗАГС Харківської області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було зареєстровано 28 вересня 1985 року, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії ВЛ № 229568 від 21 січня 2000 року виданого Богодухівським відділом РАГС Харківської області, ОСОБА_3 помер 21 січня 2000 року, актовий запис №21.

ОСОБА_7 довідки КП «Богодухівжитло» № 981 від 02.09.2014 року, будинок № 73 по вул. Шевченка м. Богодухіва належить до комунальної власності територіальної громади міста Богодухова та перебуває на балансі комунального підприємства. Квартира АДРЕСА_5 не приватизована квартиронаймачем є ОСОБА_1, яка проживає в даній квартирі, зареєстрована в ній з 02.02.1993 року та сплачує всі комунальні послуги.

Матеріалами справи підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Довідкою КП «Богодухівжитло» № 171 від 02.09.2014 року та довідкою квартальної, підтверджено що за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 проживає сама, а ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі з 1992 року.

Відповідно до акту обстеження квартири № 4 в житловому будинку по вул. Шевченка, 73 в м. Богодухові від 28.10.2014 року, комісією в присутності квартиронаймача ОСОБА_1 було проведення обстеження квартири та зясовано, що особисті речі ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі відсутні. Комісією запропоновано питання про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням вирішити в судовому порядку.

ОСОБА_7 інформаційного листа КП «Богодухівжитло» № 64 від 13.02.2015 року будинок № 73 по вул. Шевченка в м. Богодухові належить до комунальної власності громади міста Богодухова та перебуває на балансі комунального підприємства. Квартира № 4 загальної площею 46 кв.м. по вул. Шевченка 73 не приватизована, особовий рахунок № 3454 переведено на ОСОБА_1 Щодо надання ордера на квартиру рекомендовано звернутись до Богодухівського міської ради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Богодухівської міської ради № 21 від 29.03.2000 року «Про змін особового рахунку квартири АДРЕСА_5», у зв*язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_3 переведено особовий рахунок квартири АДРЕСА_7 на імя ОСОБА_1

ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2014 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості по ОСОБА_2 - відсутні.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 23.09.2014 року, відомості по ОСОБА_2 - відсутні.

ОСОБА_7 довідки Богодухівського БТІ № 209 від 24.09.2014 року, по архівним реєстраційним документам Богодухівського БТІ станом на 31.12.2012 року, за ОСОБА_2 власність не зареєстрована.

Відповідно до листа Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області № 5641 від 17.10.2014 року, розглянуто повідомлення ОСОБА_2 щодо неправомірних дій ОСОБА_1, які полягають в тому , що остання 30.09.2014 року не впустила ОСОБА_2 до квартири за адресою: АДРЕСА_6, будь яких даних які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення відсутні, рекомендовано звернутись до суду в приватному порядку для захисту своїх прав та інтересів.

ОСОБА_7 довідки квартальної, 30.09.2014 року до неї звернувся ОСОБА_2 з приводу того, що ОСОБА_1 перешкоджає йому заходити в квартиру в якій він зареєстрований, та яка належить його батьку за адресою АДРЕСА_6. Після того, як його не пустили до квартири, він викликав міліцію та написав заяву по вказаному факту.

Відповідно до довідки квартальної, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27.11.1985 року. На даний час проживає у своєї сестри ОСОБА_8 за адресою: вул.. Шевченка, 71 кв. З м. Богодухів.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, проте помилково застосував до спірних правовідносин ст. 71, 72 ЖК України.

ОСОБА_7 ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом вимог ст. 11 ЦПК України, тільки позивач має право визначати підставу позову. ОСОБА_1 підставою позову зазначила саме ст. 107 ЖК України (а.с. 101-102).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Проте зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позову посилаючись на ст. 71, 72 ЖК України, не з*ясував, чи наявні підстави для визнання ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 107 ЖК України.

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення у тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз'яснень, наведених Верховним Судом України у абз. 2 п. 11 постанови Пленуму від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на підтвердження такого вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше житлове приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.

При розгляді справ про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав ст. 107 ЖК України у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, суд має встановити факти щодо іншого постійного місця проживання, а саме: яке житло є постійним місцем проживання; чи вважається воно таким особою, яка в ньому проживає; чи визнають за нею таке право інші мешканці; які є докази того, що житло є постійним місцем проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 наполягає, що після укладення шлюбу ОСОБА_2 став постійно проживати разом із своєю дружиною у будинку по вул. Ломоносова, в м. Богодухів, який належить батькам дружини, а приблизно у 1990 році дружина відповідача отримала квартиру №1 по пров. Залізничному-1 м. Богодухів, де став проживати і ОСОБА_2

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 обрав собі інше постійне місце проживання та що особи, які є власниками іншого житла, де перебував та перебуває ОСОБА_2 визнавали за ним право постійного користування їх житлом.

Крім того, ОСОБА_1 не довела, що квартира №1 по пров. Залізничному-1 у м. Богодухів була отримана дружиною ОСОБА_2 з урахуванням його, як члена сім*ї.

ОСОБА_2 вказував, встановлено судом та не спростовано ОСОБА_1, що між нею та пасинком були та є неприязні стосунки.

ОСОБА_1 не спростувала доводи ОСОБА_2, про те, що він вимушено проживав за іншими адресами через неприязні стосунки, що склалися між ними.

На цей час шлюб ОСОБА_2 розірвано, відповідно до довідки квартальної, ОСОБА_2 на даний час проживає у своєї сестри ОСОБА_8 за адресою: вул. Шевченка, 71 кв. З м. Богодухів.

За таких обставин, відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом на підставі ст. 107 ЖК України.

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вселення ОСОБА_2 у спірну квартиру, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перешкоджає йому у користуванні спірним житлом з приводу чого ОСОБА_2 звертався до органів внутрішніх справ, що підтверджується листом Богодухівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 17.10.2014 року та довідкою квартальної. Таким чином, в цій частині рішення суду залишається без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має право користування спірною квартирою, вселився в неї як член сім*ї свого батька, його місце проживання зареєстровано у встановленому законом порядку, тому визнання за ним такого права додатково судовим рішенням є зайвим, тому у задоволенні позову ОСОБА_2О в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 31 березня 2015 року змінити, в частині відмови у визнанні ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом та в частині визнання за ним права користування житлом скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішення суду в частині вселення ОСОБА_2 залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді