24.06.2015 справа №489/2549/15-ц
номер провадження 2/489/1555/15
Рішення

Іменем України

23 червня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, який одночасно є

представником ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили стягнути з ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь:

- ОСОБА_3 23244,68 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток із розрахунку 227,23 грн. за кожен день прострочення за затримку розрахунку по день ухвалення судом рішення та 20000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_2 84588,69 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток із розрахунку 368,56 грн. за кожен день прострочення за затримку розрахунку по день ухвалення судом рішення та 15000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_1 11773,59 грн. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток після уточнення із розрахунку 119,12 грн. за затримку розрахунку по день ухвалення судом рішення, за кожен день прострочення та 15000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

У обґрунтування вимог позивачі вказали, що на підставі наказів відповідача від 30.03.2015 з 01.04.2015 їх звільнено роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. Після звільнення остаточного розрахунку з ними не проведено, а розмір визначеної відповідачем вихідної допомоги є заниженим.

Позивач ОСОБА_1 незаконним також вважає утримання із його заробітної плати 1330,94 грн.

Посилаючись на порушення законодавства в частині оплати праці позивачі просили відшкодувати їм моральну шкоду.

У судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача позов визнав лише в частині заборгованості по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги, розрахунок якої проведено бухгалтерією підприємства. У іншій частині вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися в трудових відносинах з відповідачем працюючи, відповідно, менеджером з персоналу, начальником відділу землеустрою та кадастру, інженером із землевпорядкування ІІІ категорії.

У звязку із скороченням штату, на підставі пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 01.04.2015 їх звільнено з роботи.

Звільнення ОСОБА_3 проведено наказом від 30.03.2015 № 10-2015/к, ОСОБА_2 - від 30.03.2015 № 11-2015/к, а ОСОБА_1 - від 30.03.2015 № 13-2015/к.

Підстави звільнення позивачами не оспорювалися.

Позивачі вважають, що при звільненні порушені їхні права на оплату праці, зокрема, безпідставно уменшено розмір вихідної допомоги та не проведено в день звільнення остаточного розрахунку, що є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а також відшкодування моральної шкоди.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За правилами частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статтею 117 КЗпП України.

Положеннями статтею 117 КЗпП України передбачено, що при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається із змісту позову між сторонами виник спір щодо розміру вихідної допомоги, виплата якої встановлена статтею 44 цього Кодексу, а також в частині безпідставного утримання із заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2015 року 1330,94 грн.

Представник відповідача заборгованість по заробітній платі, за виключенням оспорюваного розміру, визнав та підтвердив письмовими доказами, зокрема, довідками від 23.06.2015, а тому вказані обставини на підставі частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

За положеннями статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати, крім виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100 (далі Порядок).

Із розрахункових листів відповідача видно, що розмір вихідної допомоги ОСОБА_3 складає 3300,00 грн., ОСОБА_2 - 6737,87 грн. та ОСОБА_1 1283,48 грн.

За розрахунком ОСОБА_3, до якого вона не включила лише оплату листків тимчасової непрацездатності, розмір вихідної допомоги складає 4658,22 грн., за розрахунком ОСОБА_2 - 7555,48 грн., а ОСОБА_1 3098,38 грн.

Між тим, з розрахунками обох сторін погодитися не можливо, оскільки вони не відповідають вимогам наведеного Порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (за виключенням оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Отже, Порядком не передбачено, що розрахункові місяці мають бути повністю відпрацьовані. Якщо протягом розрахункового періоду відпрацьовано хоча б один день, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься виходячи з нарахувань за цей день.

Згідно з пунктом 8 Порядку, у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Вичерпний перелік, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, передбачено пунктом 4 Порядку.

Зокрема, до такого переліку віднесено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (підпункт «л»), а також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, згідно Порядку розрахунок вихідної допомоги позивачам повинен здійснюватися із заробітної плати за лютий та березень 2015 року (місяці, які передують події, з якою повязана виплата).

Відповідно до розрахункових листів по ОСОБА_3, за виключенням тимчасової непрацездатності та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, її заробітна плата за лютий складає 1751,01 грн. (посадовий оклад 1142,86 грн., доплата за перевиконання виробничих завдань 300,00 грн., індексація заробітної плати 308,15 грн.), а березень 2015 року 2212,80 грн. (посадовий оклад 1857,14 грн., індексація заробітної плати 355,66 грн.).

У лютому місяці ОСОБА_3 відпрацювала 8 робочих днів, а березні 13, разом 21 робочий день

Середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, згідно норми тривалості робочого часу на 2015 рік, встановленої листом Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13, становить 20,5.

У звязку із цим, розмір вихідної допомоги ОСОБА_3 без урахування загальнообовязкових платежів до бюджету становить 3869,43 грн. ((1751,01 + 2212,80) / 21 х 20,5), а не 4658,22 грн., як вказано в позові.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку складатиме 188,75 грн. ((1751,01 + 2212,80) / 21), а не 227,23 грн., як вважає вказаний позивач.

Відповідно до розрахункових листів по ОСОБА_2, за виключенням компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, його заробітна плата за лютий складає 4745,95 грн. (посадовий оклад 2512,08 грн., доплата за перевиконання виробничих завдань 1925,72 грн., індексація заробітної плати 308,15 грн.), а березень 2015 року 3939,13 грн. (посадовий оклад 2318,84 грн., доплата за перевиконання виробничих завдань 1264,63 грн., індексація заробітної плати 355,66 грн.).

У лютому місяці ОСОБА_2 відпрацював 13 робочих днів, а в березні 12, разом 25 робочих днів.

У звязку із цим, розмір його вихідної допомоги без урахування загальнообовязкових платежів до бюджету складає 7121,76 грн. ((4745,95 + 3939,13) / 25 х 20,5), а не 7555,48 грн., як вказано у позові.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку складатиме 347,40 грн. ((4745,95 + 3939,13) / 25), а не 368,56 грн., як зазначено в позові.

При визначенні розміру вихідної допомоги та середньоденного заробітку ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Із розрахункового листа за березень 2015 року видно, що заробітна плата ОСОБА_1 в цьому місяці зменшена на 1300,94 грн. (посадовий оклад).

Як пояснив представник відповідача підставою утримання є невиконання ОСОБА_1 обсягу робіт.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_5, який є керівником ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та приймав участь в розгляді справи, встановлено, що утримання із заробітної плати ОСОБА_1 проведено без видачі відповідного розпорядчого акту та застосування дисциплінарного стягнення.

Зі слів вказаного представника, положення колективного договору підприємства надають право роботодавцю здійснювати утримання із заробітної плати працівників без притягнення до дисциплінарної відповідальності та видачі розпорядчого акту.

Позивач ОСОБА_1 вважав утримання із заробітної плати неправомірним, оскільки його обсяг робіт залежить від керівника структурного підрозділу, якому він підпорядкований.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника.

Згідно пункту 3.10 колективного договору ДП «Миколаївський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою» на 2012 2-15 роки, за реєстраційним номером 46/12 від 03.08.2012, невиконання працівником доведеного планового завдання зі своєї вини є підставою для застосування до нього заходів стягнення, передбачених статтею 147 КЗпП України.

Пунктом 3.9 Положення про оплату працю, яке є додатком 1 до колективного договору встановлено, що збільшення або зменшення заробітної плати, доплат і надбавок погоджується з профкомом та затверджується наказом по підприємству. У випадку, передбаченому у пункті 3.8 цього Положення (здача обєкту працівником з простроченим терміном виконання з вини працівника), погодження профкому не вимагається.

Таким чином, відповідно до умов колективного договору невиконання працівником доведеного планового завдання з його вини є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності, передбаченої статтею 147 КЗпП України (догана, звільнення), а виплата зменшеного розміру заробітної плати повинна визначатися відповідним розпорядчим актом роботодавця.

У даному випадку, відповідачем вказаних вимог не дотримано, а відтак утримання з заробітної плати ОСОБА_1 за березні 2015 року 1330,94 грн. посадового окладу є неправомірним.

У звязку із цим, порушене в цій частині право вказаного позивача підлягає поновленню.

Згідно розрахункових листів та наведеного вище, до розрахунку вихідної допомоги ОСОБА_1 входить заробітна плата, за виключенням компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, за лютий в розмірі 1536,71 грн. (посадовий оклад 1228,56 грн., індексація заробітної плати 308,15 грн.) та березень 2015 року в розмірі 1441,32 грн. (посадовий оклад 1330,94 грн., індексація заробітної плати 110,38 грн.).

У лютому місяці ОСОБА_6 відпрацював 12 робочих днів, а в березні 13, разом 25 робочих днів.

У звязку із цим, розмір його вихідної допомоги без урахування загальнообовязкових платежів до бюджету складає 2441,98 грн. ((1536,71 + 1441,32) / 25 х 20,5), а не 3098,38 грн., як вважає вказаний позивач.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку ОСОБА_6 складатиме 119,12 грн. ((4745,95 + 3939,13) / 25), що відповідає уточненому розрахунку середнього заробітку, наданого позивачем в ході розгляду справи.

Посилання представника відповідача на те, що при розрахунку вихідної допомоги не повинна враховуватися індексація заробітної плати, яка на його думку передбачена підпунктом «е» пункту 4 Порядку, є помилковими.

Так, відповідно до преамбули Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Отже, встановлена наведеним Законом індексація заробітної плати є гарантією держави забезпечення достатнього життєвого рівня населення України в умовах зростання цін, а не компенсаційною виплатою, як передбачено підпунктом «е» пункту 4 Порядку, а тому індексація підлягає врахуванню при розрахунку середнього заробітку.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 14 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Довідкою від 23.06.2015 № 30 відповідач підтвердив, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_3 складає 34924,24 грн. (21773,04 + 730,68 + 8914,92 + 3505,60) (колонки 4 7).

Вказану суму заборгованості слід зменшити на розмір розрахованої відповідачем вихідної допомоги 3300,00 грн. та збільшити на розмір визначений судом 3869,43 грн.

За підрахунком, загальна сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_3Є складатиме 35493,67 грн.

Довідкою від 23.06.2015 № 28 відповідач підтвердив, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_2 складає 102193,48 грн. (83826,49 + 1106,98 + 11737,74 + 5522,27) (колонки 4 7).

Вказану суму заборгованості слід зменшити на розмір розрахованої відповідачем вихідної допомоги 6737,87 грн. та збільшити на розмір визначений судом 7121,76 грн.

За підрахунком, загальна сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 складатиме 102577,37 грн.

Довідкою від 23.06.2015 № 29 відповідач підтвердив, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 15519,78 грн. (10096,04 + 299,37 + 3699,46 + 1424,91) (колонки 4 7).

Вказану суму заборгованості слід зменшити на розмір розрахованої відповідачем вихідної допомоги 1383,48 грн. та збільшити на розмір визначений судом 2441,98 грн. та утриманий відповідачем посадовий оклад за березень 2015 року 1330,94.

За підрахунком, загальна сума заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 складатиме 17909,22 грн.

Таким чином, вказана заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню на користь позивачів.

Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова) розяснив, що на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Представником відповідача не доведено відсутності вини підприємства у невиплаті позивачам заробітної плати, а відтак відповідач повинен нести відповідальність, встановлену статтею 117 КЗпП України.

Розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку, з урахуванням заявлених вимог, повинен здійснюватися за період з 02.04.2015 по 23.06.2015, який включає 55 робочих днів (лист Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13).

Застосування при розрахунку робочих днів відповідає пункту 8 Порядку та правовій позиції Верховного Суду України, наведеній у постанові від 21.01.2015 по справі № 6-195цс14.

За таких обставин та враховуючи визначений судом розмір середньоденної заробітної плати відповідальність відповідача перед ОСОБА_3 складає 10381,25 грн. (188,75 х 55), ОСОБА_2 19107,00 грн. (347,40 х 55) та ОСОБА_1 - 6551,60 грн. (119,12 х 55).

Оскільки вимоги позивачів в частині заборгованості по заробітній платі задоволені частково, враховуючи тривалість заборгованості і її розміри на підставі положень частини другої статті 117 КЗпП України, середній заробіток підлягає зменшенню на 50 %.

У звязку із цим, на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 5190,62 грн. середнього заробітку, ОСОБА_2 - 9553,50 грн. та ОСОБА_1 - 3275,80 грн.

Положеннями статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи не проведення з позивачами остаточного розрахунку при звільненні, наявної заборгованості по виплаті заробітної плати, що призвело до душевних старань позивачів через порушення їх прав на оплату праці, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, достатнім розміром компенсації моральної шкоди буде відшкодування позивачам по 1000,00 грн.

Так як позивачі звільненні від сплати судового збору, відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1740,00 грн. за вимоги майнового характеру та 730,80 грн. (243,60 х 3) за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), разом 2470,80 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_3 35493,67 грн. заборгованості по заробітній платі та 5190,62 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку без вирахування податку та інших обов'язкових платежів, а також 1000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_2 102577,37 грн. заборгованості по заробітній платі та 9553,50 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку без вирахування податку та інших обов'язкових платежів, а також 1000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 17909,22 грн. заборгованості по заробітній платі та 3275,80 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку без вирахування податку та інших обов'язкових платежів, а також 1000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави судовий збір у сумі 2470,80 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині присудженої кожному з позивачів виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Ковалено

Повний текст рішення

підписано 24.06.2015.