Справа № 463/633/15 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/3232/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Глинський О.А.

з участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та з посиланням на ст. 364 ч.2 ЦК України, ст. 190 ЖК України просив постановити рішення, яким припинити право власності відповідача на самовільну прибудову до балкону, яка значиться, як комора №13 у підвальному приміщенні, будинку №10 по вул. Погулянка, у м. Львові та знести зазначену прибудову, яка є гаражем.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_3 Вважає рішення незаконним, постановленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_5 задоволити повністю. Мотивує тим, що відповідно до ст. 190 ЖК України, право власності на самовільну прибудову повинно бути припиненим у звязку з тим, що це завдає непоправної шкоди будинку №10 по вул. Погулянка у м. Львові .

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено в огляді матеріалів цивільних справ за його позовом до ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії, а також справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування заподіяної шкоди. Із зазначених справ чітко убачається, що прибудова гаражу є самовільною спорудою, яка спричиняє залиття та пошкодження будинку в цілому та приміщення комори, що належать до квартири позивача. Спричинено псування його балкону. Відмова у задоволенні даного клопотання про огляд матеріалів вказаних цивільних справ призвело до неповного зясування судом всіх обставин справи. Вважає, що в даному випадку порушується право його довірителя на користування належною позивачу квартирою так і господарськими приміщеннями, які є постійно мокрими і висушити їх без демонтажу цієї прибудови не надається я можливим.

При розгляді справи в апеляційній інстанції апелянт доводи такої підтримав. Додатково пояснив, що внаслідок протиправного володіння відповідачем спірним приміщенням мав місце випадок спричинення шкоди здоров»ю представнику позивача ОСОБА_2 Остання в суді апеляційної інстанції пояснила про підтримання апеляційної скарги. Просить врахувати, що спірне приміщення відсутнє на первинних поверхових планах будинку, є самочинною прибудовою до будинку. Просить врахувати, що таке фактично повинно належати до квартири № 1 її довірителя, оскільки це є фактично коморою.

Відповідач ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін , як законне та обґрунтоване. Спірним майном володіє на підставі відповідного договору купівлі-продажу, підстав для припинення права власності на таке не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали даної справи, матеріали витребуваних судом апеляційної інстанції справ, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі та доводи апеляційної скарги, письмове заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої правильно застосував норми матеріального права та врахував, що стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 5 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2005 р. (а.с. 32) гараж, приміщення І, ІІ, ХІІІ за адресою: Погулянка 10 у Львові належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, № 1071 від 22.06.2005 р. , копія якого долучена до справи, як і витяг про реєстрацію права власності (а.с. 31,32)

Судом з»ясовано, що відповідач є законним власником вказаного гаража. Право власності набуто на підставі цивільно-правової угоди. Т ому обгрунтованими є висновки суду про те, що цей гараж не може вважатись об'єктом самовільного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України, оскільки право власності на такий зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Позивач не довів і судом не встановлено в процесі вирішення спору наявності законних підстав для припинення права власності відповідача на спірне приміщення.

Перелік підстав припинення права власності закріплений в ч. 1ст. 346 ЦК України, жодна з цих підстав в судовому засіданні не встановлена. Мотивуючи підставність своїх вимог позивач посилається на ч. 2 ст. 346 ЦК України, яка передбачає, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. При цьому позивач вважає, що такий випадок передбачений ст. 190 ЖК України, що також не доведено позивачем. Зазначена норма передбачає, що підприємства, установи, організації, а також громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню, об'єктам благоустрою і зеленим насадженням на прилеглих до будинків ділянках, зобов'язані відшкодувати заподіяну шкоду.

Із змісту наведеної статті вбачається, що така встановлює обов'язок по відшкодуванню завданої шкоди та не передбачає жодних випадків припинення права власності.

Матеріали витребуваних судом апеляційної інстанції цивільних справ № 2/1312/247/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про зобо»язання вчинити дії та за №22ц 783/1720/15 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, - не впливають на правильність висновків суду першої інстанції по даній справі. З таких убачається вирішення в минулому судом інших спорів і ухвалені по таким спорам судові рішення не встановили обставин, які могли б вплинути на висновки суду по даній справі.

Інші мотиви апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.303,304, п.1ч.1 ст.307, 308, ст.313, п.1 ч. 1 ст. 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді