Провадження № 22-ц/783/5821/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: представник ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 липня 2015 року за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_4» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Креді ОСОБА_4» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23 липня 2015 року первісний позов ПАТ «Креді ОСОБА_4» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_4» заборгованість в розмірі 66722 доларів США та 83 центи; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Креді ОСОБА_4» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовлено; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3. В апеляційній скарзі покликається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що за час користування кредитними коштами в сумі 60000 дол. США ОСОБА_2 вже сплатила 50538 дол. США. Вказує, що позичальник який отримав споживчий кредит в іноземній валюті має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним. Кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України, проте суд першої інстанції не взяв цього до уваги. Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у первісному позові відмовити, а зустрічний задовольнити в повному об»ємі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ОСОБА_5», правонаступником якого є позивач, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №123/722275, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 60 000,00 доларів США, зі сплатою 12,8% річних строком до 17.06.2008 року (а.с.7-9). 15.09.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №123/722275 від 17.06.2008 року (а.с.11-12), яким встановлено строк користування кредитом з 17.06.2008 року по 14.05.2028 року. В забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором № №123/722275 від 17.06.2008 року, між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ОСОБА_5», правонаступником якого є позивач, як іпотекодержателем, та відповідачем ОСОБА_2, як іпотекодавем, укладено іпотечний договір, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку квартиру №3 в буд. 41 на вул. Городоцькій у м.Львові, реєстраційний номер об'єкта 19210275, яке належить ОСОБА_2 на прав приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Однак, зобовязання за кредитним договором не виконано, а тому, згідно розрахунку заборгованості станом на 05.05.2015 року сума заборгованості становить 66722,83 дол. США та включає в себе: 49859,71 дол. США - прострочену заборгованість; 531,84 дол. США - нараховані відсотки з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року; 5726,22 дол. США - прострочені відсотки; 10605,06 дол. США - пеню за несвоєчасне погашення кредиту (а.с.90).Наданий розрахунок є правильним та відповідачем не спростований.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості за невиконання умов кредитного договору, правильно встановивши, що кредитні зобов'язання боржником згідно умов кредитного договору не виконані, а тому позов підлягає до задоволення.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладення оспорюваного договору відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Доводи позивача щодо укладення договору в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, яке визначає правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банк і банківську діяльність» банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії

Національного банку України - в іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи Національний банк України видав АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ОСОБА_5» банківську ліцензію №99 від 16.01.2003 року та дозвіл №99-3 від 16.01.2003 року (а.с.21-23), на підставі якого банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Чинним законодавством України хоч і визначено національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містить заборони на вираження у договорі грошових зобов»язань в іноземній валюті.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь яких належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції та визнання недійсним договору іпотеки, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

У доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що вимога повного погашення порушує його право споживача, однак апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки можливість стягнення цієї суми боргу за кредитним договором у разі невиконання зобов»язання передбачено кредитним договором, апелянтом не оскаржено.

Висновки суду першої інстанції достатньо вмотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_6