АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» про встановлення порядку користування жилим приміщенням, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації від 17.12.2004 р., квартира НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, від 23.03.3007 р, позивачем та відповідачем була успадкована 1/2 частка в квартирі за вказаною вище адресою, яка належала ОСОБА_5

Згідно технічного паспорту, квартира є двокімнатною, загальною площею 43,8 кв. м. Кімнати в квартирі суміжні, що призводить до певних труднощів у вирішенні питання про виділення частки позивача в натурі. Після смерті ОСОБА_5 позивач та відповідач не можуть дійти домовленостей щодо користування квартирою. Окрім того, відповідач постійно намагається чинити перешкоди у здійсненні позивачем права власності, що виражається у недопущенні до вказаної квартири. Відповідач відмовив позивачу в отриманні копій технічних та правовстановлюючих документів на квартиру.

Оскільки у квартирі неможливо виділити ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, то виділ в натурі є не можливим, однак є можливим застосування інституту спільного користування. Тому позивач вважав доцільним виділити йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а саме: житлову площу розміром 6,83 кв. м, а решту лишити за відповідачами.

Просив встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, наступним чином: у його користування виділити житлову площу розміром 6,83 кв. м., що відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити житлову площу розміром 20,47 кв. м., що відповідає його частці в праві власності на квартиру; в загальному користуванні залишити: кухню 5,7 кв. м., вбиральню - 0,8 кв. м., ванну кімнату - 2,0 кв. м., коридор - 5,0 кв. м., вбудовану шафу

- 0,9 кв.м..

Заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинити перешкоди у здійсненні позивачем свого права користування житловою площею розміром у 6,83 кв.м., а також кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором та вбудованою шафою. Зобов'язати комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» в особі ЖЕД 702«Введенське» відкрити на його ім'я окремий особовий рахунок відповідно його частці.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12.10.2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням , позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та задоволення позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд не провів підготовчих дій не запропонував позивачу надати висновки технічної експертизи, щодо можливих варіантів користування квартирою, відповідно до належних часток.

Суд не врахував, що він фактично користується кімнатою 10,2 кв.м., а відповідач постійно намагається захопити частину його власності. Суд встановивши, що квартира не може бути поділена між співвласниками в натурі, безпідставно відмовив також і у встановленні порядку користування нею, чим порушив вимоги ч.3 ст. 358 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи скарги підтримали.

Представники відповідачів доводи скарги заперечували, просили рішення районного суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності.

За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

Позивач та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_4 не є співвласником спірної квартири.

Позивачу на праві власності належить 1/4 частина спірної квартири, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2007 року ( а.с.8).

Відповідачу на праві власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 4.01.2005року відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації ( 1/2 частина) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, (1/4 частина), виданого та посвідченого державним нотаріусом четвертої Київської державної нотаріальної контори 20 березня 2007 року.

Відповідно до технічного паспорта ( а.с. 12-13) загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 43,8 кв. м, складається з двох суміжних кімнат, житловою площею 27,3 кв. м ( перша кімната - 17,7 кв. м, друга - 10,2 кв. м, кухні площею 5,7 кв.м, вбиральні площею - 0,8 кв. м, ванної кімнати площею - 2,0 кв.м, коридору площею 5,0; 1,4 кв.м, збудованої шафи площею 0,9 кв.м.

Згідно довідки форми № 3, виданої Житлово-експлуатаційною дільницею 702 «Введенське» Подільського району м.Києва» від 24.06.2015 року у зазначеній квартирі зареєстровані позивач та відповідачі ( а.с.7).

Судом також встановлено, що позивач фактично користується кімнатою, площею 10, 2 кв.м., а відповідачі іншою кімнатою, проте між сторонами постійно виникають конфлікти, щодо порядку користування та оплати комунальних платежів.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників.

Відповідно до роз'яснень викладений в п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов.

Так, як позивач не заявив позовні вимоги, щодо встановлення порядку користування відокремленими приміщеннями, суд встановив, що його вимоги про виділення йому в користування житлової площі, а не конкретного приміщення не ґрунтуються на законі. Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини справи, які суд вважав встановлені є доведеними. Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог відповідають цим обставинам та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не роз'яснив позивачу його обов'язок та право надати суду висновок експертизи на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки позивач не заявив вимоги, які б ґрунтувались на законі, щодо встановлення конкретного порядку користування відокремленими приміщеннями квартири.

Так, як суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд обґрунтовано виходив з тощо, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на Законі.

Посилання в скарзі на те, що відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні квартирою, спростовуються змістом поданої ним скарги, з якої вбачається, що у позивача є доступ до спірної квартири і він визнає, що він фактично займає одну з кімнат в спірній квартирі, яка за площею, є більшою ніж житлова площа, яка припадає на його частку.

Тобто між сторонами склався порядок користування квартирою і позивач не довів, що його права порушуються відповідачами.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків районного суду.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: