Справа № 214/3431/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

09 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.,

за участю секретаря Соколовської Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та стягнення моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2015 ОСОБА_1 звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до АТ «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір - заяву №305835/4996/3-15 на банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті від 22.01.2015 року на суму 6460 (шість тисяч чотириста шістдесят доларів США 00 центів) від 22.01.2015 року строком по 22 квітня 2015 року. Позивач неодноразово зверталася до банку про повернення коштів за вкладом та нарахованих відсотків, проте відповідач зобовязання не виконав. Тому, позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу у розмірі 6460 доларів США 00 центів, 3% річних в розмірі 16 доларів США 15 центів, пеню в розмірі 0,1%доларів США на суму 135 доларів США 66 центів, моральну шкоду в сумі 10000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 950 гривень.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив надав письмові заперечення на позовну заяву, які обґрунтував тим, що позивач обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки в банку запроваджена тимчасова адміністрація при дії якої не здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів, а виплата сум вкладів таким вкладникам проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України.

Оскільки, позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 22 січня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Банк «Фінанси і кредит» відділення № 9 Криворізької філії було укладено Договір-заяву №305835/4996/3-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті на суму 6460 (шість тисяч чотириста шістдесят доларів США 00 центів) за умовами якого позивач внесла, а відповідач прийняв грошові кошти строком з 22.01.2015 по 22.04.2015 із відсотковою ставкою 10,60 % річних у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви) (а.с. 10).

Відповідно до Договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) №305835/4996/3-15 від 22.01.2015 вкладник доручає банку всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу перераховувати на картковий рахунок №2638.4.057385.006 у АТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с. 10).

Умовами п.6 Договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п 5.2 Основних умов.

Сторони домовились та визначили в п.7 Договору-заяви, що строк розміщення Вкладу може бути продовжено в порядку, у строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 Основних умов.

Як зазначено в п.п. 8 та 9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує, що він ознайомлений та згідний з умовами банківського вкладу «Пенсійний»; усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами.

Як вбачається з меморіального ордеру №40151216 від 22.01.2015 позивач свої зобовязання виконав, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти банківського в сумі 6460 доларів США 00 центів (а.с. 12), але відповідач свої зобовязання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними.

Судом встановлено, що позивач 01.04.2015, 22.04.2015 зверталася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу (а.с. 11, 53-56), але кошти за її заявою відповідачем повернуто не було.

Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)».

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів, чим допустив порушення його прав як вкладника.

Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за вказаним договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобовязання по Договору-заявою №305835/4996/3-15 від 22.01.2015 банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» і не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме заборгованості по вкладу в розмірі 6460 доларів США основної суми боргу; 3% річних в сумі 16 доларів США 15 центів, пеня в розмірі 0,1%доларів США на суму 135 доларів США 66 центів, усього 6611 доларів США 81 центів, що еквівалентно 149757 грн. 50 коп. станом на 09.11.2015, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Суд приходить до висновку, що в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень необхідно відмовити, оскільки позивачем не надано жодного доказу моральних страждань та переживань чи хвилювань.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо заперечень відповідача (а.с. 48-50), суд вважає їх безпідставними та необґрунтованими виходячи з такого.

Підстави припинення зобовязань визначено гл.50 Цивільного кодексу, а ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише встановлює певні особливості виконання таких зобовязань.

Норма закону про незадоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку з огляду на поняття «задоволення» (фактичне одержання управленою стороною від боржника предмета зобовязання) не є підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки судове рішення є лише способом захисту порушених прав та безпосередньо не приводить до задоволення вимоги кредитора, оскільки останнє відбувається внаслідок виконання рішення добровільно чи примусово.

Умови і порядок виконання рішень судів у примусовому порядку в разі невиконання їх добровільно визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Внаслідок прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання негативному впливу на стабільність банківської системи» п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчі провадження підлягають обовязковому зупиненню у випадку запровадження тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або ліквідації банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, вбачається, що заборона на задоволення вимог кредиторів або примусове стягнення коштів, звернення стягнення на майно банку забезпечується шляхом обовязкового зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі виданого судом виконавчого документа. Однак саме по собі винесення судового рішення про стягнення заборгованості не приводить до задоволення вимог кредитора, а відтак не суперечить мораторію.

Водночас, за змістом ст. 55 Конституції УКраїни, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір стосовно його прав та обовязків цивільного характеру або підтвердить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наведене дає підстави для висновку, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є перешкодою для розгляду судом відповідного позову та у випадку встановлення порушення прав позивача його задоволення.

У разі ж відмови в задоволенні позову внаслідок уведення тимчасової адміністрації банку-відповідача будуть порушені конституційні права особи на судовий захист, адже після усунення такої обставини особа буде позбавлена права на повторне звернення до суду з відповідним позовом.

Крім того, суд вважає правомірним стягнення з банку, в якому введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, суми вкладу, а також 3% річних та інфляційних витрат, оскільки відповідач порушив зобовязання перед позивачем, а інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних є не санкціями, а способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошей унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за користування коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1497 гривень 58 копійок, та на користь позивача - витрати на правову допомогу в розмірі 950 гривень, оскільки останні підтвердженні відповідними документами (а.с. 5, 6).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 212, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України та на підставі ст.ст.525, 526, 629, 1074 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЄРДПОУ 24609556, адреса: 50000, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 22 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 заборгованість за Договором банківського вкладу №305835/4996/3-15 від 22.01.2015 грошові кошти в сумі 6460 (шість тисяч чотириста шістдесят) доларів США, що еквівалентні 146319 грн. відповідно до курсу Національного банку України станом на 09.11.2015.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЄРДПОУ 24609556, адреса: 50000, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 22 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 3% річних в розмірів 16,15 доларів США, нараховані від суми банківського вкладу 6460 доларів США, відповідно до Договору банківського вкладу №305835/4996/3-15 від 22.01.2015, що еквівалентні 365 грн. 80 коп. відповідно до курсу Національного банку України станом на 09.11.2015.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЄРДПОУ 24609556, адреса: 50000, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 22 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пеню в розмірі 0,1% доларів США на суму 135 доларів 66 центів США за 21 день прострочки від суми банківського вкладу 6460 доларів США, відповідно до Договору банківського вкладу №305835/4996/3-15 від 22.01.2015, що еквівалентні 3072 грн. 70 коп. відповідно до курсу Національного банку України станом на 09.11.2015.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЄРДПОУ 24609556, адреса: 50000, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 22 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати на правову допомогу в розмірі 950 грн.

Стягнути з АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЄРДПОУ 24609556, адреса: 50000, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 22 на користь держави судовий збір в розмірі 1497 гривень 58 копійок.

В іншій частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з моменту винесення, відповідачем після процедури перегляду заочного рішення.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2015 року.