Номер провадження: 22-ц/785/4681/15
Головуючий у 1 інстанції Нікітішин В. П.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Заїкіна А.П., Доценко Л.І.,

при секретарі Томашевської К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Котовська міська рада Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015 року, -

встановила:

16 січня 2015р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Котовська міська рада Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просили зобовязати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоди в користуванні їх земельною ділянкою, загальною площею 0,0703 га, яка згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 09949 належить їм на праві приватної спільної часткової власності, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул. Куйбишева, земельна ділянка № 23, шляхом встановлення паркану між земельними ділянками №23 та №25 по вул. Куйбишева в м. Котовську.

Підставою цьому зазначали те, що вони є співвласниками житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по вул. Куйбишева,23 в м. Котовську Одеської області, якій розташований на земельній ділянці площею 703 кв.м.

Відповідач ОСОБА_5 є сусідом по суміжній земельній ділянці по вул. Куйбишева, 25 в м. Котовську Одеської області, яка тривалий час чинить перешкоди у користуванні прибудинковою земельною ділянкою з тильної частини будинку ОСОБА_1

Для вирішення спору позивач ОСОБА_1О вирішив встановити по межі власної земельної ділянки паркан з металевих труб та натягнути між трубами сітку рябицю стандартних розмірів висотою 120-130 см, як того вимагає рішення Котовського міськвиконкому. Вважає, що паркан ніяким чином не буде впливати на інсоляцію земельних ділянок. Разом з тим, відповідач заперечує проти встановлення паркану та стверджує про те, що такий порядок користування спірною землею склався вже давно. Але це не відповідає дійсності, оскільки на плані між домоволодіннями існувала й існує чітко визначена схема розподілу земельних ділянок. На початку 2011 року ОСОБА_4 зверталася до суду з позовною заявою про встановлення сервітуту на користування його земельною ділянкою. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 21-10 від 02.08.2010р., проведеної на вимогу відповідача, встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці по вул. Куйбишева, №23 немає необхідності, оскільки забезпечити проїзд, у тому числі пожежному автотранспорту немає технічної можливості, а прохід забезпечується при ширині у 0,5 метра, тому рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2011р. у позовних вимогах ОСОБА_4 було відмовлено повністю.

З питань встановлення паркану були неодноразові звернення на адресу Котовського міськвиконкому.

Так, листом ОСОБА_6 комунального господарства та будівництва Котовської міської ради № 243 від 07.07.2009р. було повідомлено, що згідно Правил забудови м. Котовська, затверджених рішенням Котовської міської ради №205-ІУ від 09.03.2005р., -п.3.8. зовнішній благоустрій ділянок садибної житлової забудови мусить включати влаштування огорож.., п.3.9 встановлення огорожі по межі сусідніх ділянок здійснюється власниками ділянок або одним з власників (за погодженням з відділом архітектури).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають право спільно з сусідами чи особисто встановити огорожу по визначений госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро межу між земельними ділянками Куйбишева, №23 та Куйбишева,№25.

ОСОБА_6 архітектури та земельних відносин за №263 від 15.04.2011 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на улаштування паркану на відстані не менш ніж 0,5м від стіни гаражу відповідача, для забезпечення проходу до домоволодіння №25.

Позивач ОСОБА_1 та представник обох позивачів адвокат ОСОБА_2 підтримали вимоги позову у повному обсязі та просили його задовольнити.

Додатково позивач ОСОБА_1 зазначав, що забетонований відповідачем прохід між тильною частиною його будинку та гаражем відповідача має ухил за горизонтом у сторону його житлового будинку,тому дощові води призводять до замокання стіни його будинку.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_7 позов не визнали у повному обсязі.

При цьому посилались на те, що існуючий порядок землекористування склався уже давно. При придбанні будинку по вул. Куйбишева,№25 попередній власник пояснилаОСОБА_4 те, що із суміжним попереднім власником будинку по вул. Куйбишева,№25 було досягнуто домовленості про встановлення хвіртки по межі та використання проміжку між будинком по вул. Куйбишева,№23 та гаражем по вул. Куйбишева,№25 для проходу до будинку по вул. Куйбишева,№25. Вказана обставина підтверджується письмовою заявою попереднього власника будинку по вул. Куйбишева,№23 ОСОБА_8, яка була надана до апеляційного суду Одеської області 16.09.2009р. при розгляді попередньої цивільної справи з цього ж приводу. В середині 90-х років вона цей прохід забетонувала. Іншого проходу до власного будинку не має, оскільки від сусіда з іншого боку його земельна ділянка забудована гаражем. Також рішенням комісії Котовської міської ради по розгляду земельних спорів від 20.05.2014р. щодо розгляду питання її відмови від погодження межі земельної ділянки для приватизації позивачами своєї земельної ділянки було визначено умови приватизації з урахуванням рішення суду про не встановлення паркану по межі для перешкодного проходу до земельної ділянки №25.

Крім цього, вказували, що стороною позивача не доведено перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0703га, оскільки спірний прохід є загальнодоступним, тому просили у позові відмовити у повному обсязі.

Представник Котовської міської ради, в особі Комісії по розгляду земельних спорів Котовської міської ради, в судові засідання не зявлявся. Клопотань чи заперечень до позову не надавав, тому справу розглянуто у його відсутність.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015р. позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд зобовязав ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоди по встановленню паркану між земельними ділянками №23 та №25 по вул. Куйбишева в м. Котовську Одеської області.

В іншій частині позову - відмовлено.

Судом стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачам у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на те, що судом порушено вимоги ст. 60 ЦПК України. На спірній частині земельної ділянки відсутні будь-які межові знаки, спірна частина забетонована більше 10 років назад, проти чого не заперечували сторони по справі, проте суд не дав належну оцінку даному факту. Крім того, суд першої інстанції посилався на висновок судово-будівельної експертизи по іншій справі щодо становлення сервітуту, однак предметом спору не є встановлення сервітуту.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. При цьому посилались на те, що тривалий час між сторонами існує спір щодо межі земельної ділянки. На теперішній час позивачі отримали земельну ділянку у власність, а тому ОСОБА_3 бажає від забетонованої частини земельної ділянки встановити труби із сіткою рябицєю та встановити таким шляхом паркан.

Інші сторони до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази(а.с.77-82). Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3, суд першої інстанції посилався на те, що позивачі є власниками земельної ділянки на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 09949 від 22 липня 2014р., за яким їм належить на праві приватної спільної часткової власності, земельна ділянка №23, розташована за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул. Куйбишева. Вибраний позивачами спосіб захисту свого права власності на землю шляхом встановлення твердої межі між земельними ділянками у вигляді паркану відповідає вимогам ст.106 ЗК України, яка визначає, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а тому вимоги позивачів підлягають задоволенню частково, а саме не чинити перешкоди у встановлені паркану між земельними ділянками №23 та№25 по вул. Куйбишева вм. Котовську Одеської області.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22.07.2014р. набули у приватну спільну часткову власність, кожному по 1/2 частини, земельну ділянку №23, загальною площею 0,0703 га., яка розташована за адресою: Одеська обл., м.Котовськ, вул.Куйбишева , №23, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 09949 від 22.07.2014р. (а.с.13).

Цільове призначення цієї земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В установленому Законом порядку в цей же день, за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАУ № 062394 від 22.07.2014р. (а.с.15).

Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :02:017:029, встановлені межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14).

Тобто, зазначена земельна ділянка закріплена в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 8 шт., про що складено акт прийому-передачі межових знаків, які передано на зберігання за актом від 23.05.2014 року (а.с.16).

Таким чином, згідно кадастрового номера :02:017:0289 вказана земельна ділянка за вказаною адресою згідно плану - схеми розташування належить позивачам на праві власності (а.с. 86 ).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст. 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

В пунктах г, е ч. 1 ст. 91 ЗК України зазначено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства.

Згідно ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Із позову вбачається, що позивачі просили зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою, зокрема не перешкоджати їм у встановленні паркану між ділянками.

Отже, предметом спору в даній справі є захист прав позивачів, як власників ділянки від порушень з боку відповідача, яка перешкоджає у встановленні паркану.

Відповідно до ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідно до вищевказаних норм закону, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належним чином набули у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,0703 га., яка розташована за адресою: Одеська обл., м.Котовськ, вул.Куйбишева земельна ділянка № 23. На теперішній час вказане свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка належить позивачам не втратило чинність та не оскаржено в судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд правильно дійшов до висновку про те, що вигородження ділянки шляхом встановлення паркану по її межі належить до повноважень власника ділянки, пов'язаних із правом щодо володіння та користування своїм майном, а тому перешкоджання у здійсненні таких прав свідчить про їх порушення.

Факт перешкоджання відповідачем у встановленні позивачами паркану та виникнення у зв'язку із цим суперечок між ними підтверджується доказами наданими сторонами: листами Котовської міської ради, Котовського управління архітектури та земельних ресурсів, які вирішували скарги і заяви сторін щодо межі земельних ділянок .

Судом правильно встановлено, що позивачі є власниками земельної ділянки загальною площею 0,0703 га, яка згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 09949 належить їм на праві приватної спільної часткової власності, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул. Куйбишева, №23, а також встановлено, що відповідачка перешкоджає їм у встановленні паркану відповідно до меж, які вже зазначені у схемі кадастрового номеру земельної ділянки та визначені згідно акту передачі межових знаків на зберігання від 23 .05.2014р.(а.с.16).

Згідно листа управління архітектури та земельних ресурсів Котовської міської ради від 15.04.2011р., управління архітектури, розглянувши звернення ОСОБА_1 про встановлення паркану, не заперечували проти улаштування паркану на відстані не менше ніж 0,5м від стіни гаражу для забезпечення проходу до домоволодіння №25, де проживає відповідачка(а.с.36).

Доводи апелянта про те, що на приватизацію земельної ділянки вона згоди позивачам не надавала, рішенням комісії по розгляду земельних спорів її відмова від погодження на приватизацію визнана безпідставною, але комісія при цьому заперечувала проти встановлення паркану для безперешкодного проходу до земельної ділянки №25, посилаючись на рішення суду, до уваги колегією суддів не приймаються. Позивачі приватизували земельну ділянку, отримали свідоцтво про право власності на земельну ділянку №23, межі якої визначені на плані - схемі та належить позивачам на праві приватної власності. Вказані обставини не були предметом судового розгляду по іншим справам і з цих обставин не приймалось судового рішення.

Доводи апелянта про відсутність межових знаків на земельній ділянці є необґрунтованими, оскільки згідно акту, компетентною комісією були встановлені межі земельної ділянки, яка належить позивачам, надано кадастровий номер, тобто в натурі визначена межа земельної ділянки , яка належить на праві власності позивачам.

Таким чином доводи відповідача про наявність у неї законного права на використання для своїх потреб спірної частини земельної ділянки, яка належить позивачам на праві власності не підтверджуються належними доказами.

Однак, відповідачка не позбавлена можливості в разі порушення її прав у звязку з приватизацією земельної ділянки позивачами оскаржити приватизацію в судовому порядку.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підстав для ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін

Керуючись ст.ст.218,303,307 п.1ч.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11