Номер провадження: 22-ц/785/5279/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 (яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6) до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (в особі Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (ЛВУМГ) та виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області про визнання незаконною відмови в приватизації та зобовязання виконати певні дії за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2014 року,

встановила:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили суд визнати незаконною відмову ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського ЛВУМГ) в приватизації 1/2 частини будинку, розташованого за адресою Одеська область, м. Котовськ, вул. Котовського 189, зобовязати ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського ЛВУМГ )передати, а виконавчий комітет Котовської міської ради Котовського району Одеської області прийняти до комунальної власності 1/2 частину будинку за адресою Одеська область, м. Котовськ, вул. Котовського 189 для подальшого надання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних долях в порядку приватизації.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 20 грудня 1999 року та по теперішній час він працює оператором ГРС-Котовськ в Одеському ЛВУМГ ПАТ «Укртрансгаз», що підтверджується записами в трудовій книжці.

Після того, як він був прийнятий на роботу, йому фактично в 2004 році була надана для проживання квартира №2 (1/2 частина будинку) за адресою Одеська область, м. Котовськ, вул. Котовського 189 де він оселився з дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5

Однак, при цьому документи на вселення не оформлялись.

25 лютого 2004 року, позивач уклав з роботодавцем - Одеським ЛВУМГ договір відповідно до п. 2.1.8 якого, Одеське ЛВУМГ зобовязалось надати йому житлову площу в разі відпрацюванні на підприємстві більше 10 років.

Станом на день звернення позивач відпрацював більше 10 років.

В цьому будинку позивач проживає по день звернення з сімєю, про що надав довідку від 12 березня 2014 року. За час в проживання родини позивача у вказаному будинку, народився син - ОСОБА_6, який також проживає у вказаному будинку. Всі члени родини позивача фактично проживають та зареєстрованій у вищевказаній квартирі, 1/2 частині будинку.

Враховуючи дані факти, та надане законодавством право, позивач ОСОБА_3 звернувся до власника будинку ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського ЛВУМГ) з заявою від про надання дозволу на приватизацію 1/2 вищевказаного будинку (квартира № 2) загальною площею 94,4 кв.м. із складом сімї в чотири особи.

Власник будинку ПАТ «Укртрансгаз», від імені якого на балансі утримує та діє Одеське ЛВУМГ, спочатку дозволив приватизацію та оскільки не має власного органу приватизації, звернувся з листом до Котовської міської ради про приймання будинку до комунальної власності територіальної громади із подальшим наданням у йому у власність 1/2 будинку (квартира №2) із сімєю в 4 чоловіка, про що свідчить письмова відповідь начальника Одеського ЛВУМГ №19-1049 від 01 липня 2011 року.

Відповідно до вищевказаного листа Одеського ЛВУМГ ПАТ «Укртрансгаз», Котовська міська рада надала згоду на прийняття будинку до комунальної власності та доручила виконавчому комітету провести прийом обєкту, що зазначено в рішенні №115-VI від 27 липня 2011 року.

Однак, за ствердженням позивача фактично дане рішення не виконано.

До того ж, листом №19-606 від 16 квітня 2014 року родина позивача отримала відповідь від ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського ЛВУМГ) про те, що приватизація спірного будинку неможлива, оскільки згідно Закону України «Про трубопровідний транспорт», будинок є частиною трубопровідного транспорту та не може бути переданий до комунальної власності.

Позивачі вважають, що вказана відмова від передачі шляхом приватизації спірного будинку та невиконання рішення Котовської міської ради як з боку міської ради так й з боку ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського ЛВУМГ) є незаконними.

В судовому засіданні:

- позивачі позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві;

- представник відповідача заперечував проти позовних вимог, надав до суду свої пояснення;

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2014 року вищевказаний позов задоволено.

Суд першої інстанції вирішив:

- визнати незаконною відмову ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського ЛВУМГ) в частині приватизації ? будинку за адресою Одеська область, Котовський район, м. Котовськ, вул. Котовського,189;

- зобовязати ПАТ «Укртрансгаз» в особі Одеського ЛВУМГ передати, а Виконавчий комітет Котовської міської ради Котовського району Одеської області прийняти до комунальної власності ? будинку за адресою Одеська область, Котовський район, м. Котовськ, вул. Котовського,189 для подальшого надання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в рівних долях в порядку приватизації;

В апеляційній скарзі ПАТ «Укртрансгаз» просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2014 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити повністю.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення вищевказаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна частина будинку не належить до складу службового житла.

Власник будинку, ПАТ «Укртрансгаз», є державним підприємством, спірний будинок перебуває у державній власності, а, отже, може бути приватизований.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи в зазначеній вище частині, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1- 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції у вищевказаній частині скасовує, ухвалює у зазначеній вище нове рішення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5А, з 20 грудня 1999 року працює оператором ГРС-Котовськ в Одеському ЛВУМГ (а.с. 13).

25 лютого 2004 року ОСОБА_3 уклав з Одеським ЛВУМГ договір, відповідно до умов якого останнє зобов'язалось надати останньому йому житлову площу у разі відпрацювання на підприємстві понад 10 років (а.с. 11-12).

Однак, вищевказане зобов'язання не було виконано.

Як вбачається з договору найму житлового приміщення від 30 грудня 2004 року, укладеного між ДК «Укртраснсгаз» НАК «Нафтогаз України» та ОСОБА_5А, позивачу було надано у користування 1/2 частини будинку № 189 за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Котовського (а.с. 38-39).

Рішенням міського голови Котовської міської ради від 27 липня 2011 року було надано попередню згоду на прийом зазначеної будівлі до комунальної власності територіальної громади (а.с. 14).

На підставі вказаного рішення виконавчий комітету Котовської міської ради повинен був в установленому порядку провести прийом об'єкта та визначити порядок подальшого його утримання.

Вказане рішення виконано не було.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27 липня 2005 року та технічного паспорта від 08 липня 2005 року будинок № 189 за вищевказаною є житловим будинком оператора та належить на праві господарського відання ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (а.с. 30-35).

Згідно з ч. 5 ст. 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт» відчуження основних фондів ПАТ «Укртрансгаз» забороне.

Як вбачається з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об'єктів магістральних трубопроводів» будинок оператора є частиною об'єкта трубопровідного транспорту.

ПАТ «Укртрансгаз» не є державним підприємством. Згідно зі статутом підприємства державне майно закріплюється за компанією на праві повного господарського відання, а його списання з балансу допускається виключно за погодженням із Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Порядком розпорядження державним майном, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 29 липня 2011 року № 332, встановлено порядок списання з балансу майна, його передачі до комунальної власності.

Крім того, ПАТ «Укртрансгаз» не має власного органу приватизації та наразі не отримало дозволу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на передачу цього майна до комунальної власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про передачу об'єктів державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі майна в комунальну чи державну власність може виходити від утримувачів цього майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Отже, законодавством не передбачено обов'язок власника майна чи органу місцевого самоврядування приймати на баланс нерухоме майно, у якого є законний власник, без згоди такого власника.

На підставі зазначеного вище, судова колегія вважає, що спірний будинок не може бути об'єктом приватизації та відчужений (переданий до комунальної власності).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1-3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» - задовольнити повністю.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 (яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6) до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (ЛВУМГ) та Виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області про визнання незаконною відмови в приватизації та зобовязання виконати певні дії - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 (яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6) до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (в особі Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів) та виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області про визнання незаконною відмови в приватизації ? частини будинку за адресою: Одеська область, Котовський район, м. Котовськ, вул. Котовського, 189, зобовязанні ПАТ «Укртрансгаз» (в особі Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів) передати, а виконавчий комітет Котовської міської ради Одеської області прийняти до комунальної власності ? частину будинку за адресою: Одеська область, Котовський район, м. Котовськ, вул. Котовського, 189 для подальшого надання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях в порядку приватизації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (в особі Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів) судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору в розмірі 146 грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (в особі Одеського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів) судові витрати, які повязані зі сплатою судового збору в розмірі 146 грн. 16 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_7

ОСОБА_2