АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/677/14-ц 22-ц/774/1070/К/15
Справа № 210/677/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1070/К/15 Костенко В.В.
Категорія - 27 (ІV) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Подолінного Романа Георгійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 02 вересня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №DNH4КР46730205, на підставі якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2468,69 грн., зі сплатою сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 03.03.2008 року. Проте в порушення норм закону та умов договору відповідач своєчасно платежі не вносила, внаслідок чого станом на 14 січня 2014 року утворився борг у сумі 32 049,40 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2015 року у задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Так суд прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки з виписки по кредитному рахунку вбачається, що 30.03.2010 року, 23.06.2010 року та 30.06.2010 року відбулось погашення заборгованості, шляхом списання грошових коштів із заробітної картки відповідача. Таке списання повністю узгоджується з положеннями договору та не суперечать нормам діючого законодавства. Отже перебіг строку позовної давності розпочався з 01.07.2010 року та спливає 01.07.2015 року, з урахуванням збільшеного строку позовної давності до 5 років, у зв'язку з чим висновок суду, щодо пропуску позивачем строку позовної давності не ґрунтується на законі.

Окрім того, ОСОБА_4 не зверталась до суду із заявою про визнання списання незаконним, до Банку також не зверталась із письмовими заявами щодо незгоди зі списанням. Отже дії відповідача свідчать про згоду зі списанням та визнання боргу по кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, проте відмовив у задоволені заявленого Банком позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності про застосування якого заявила відповідач.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Так, відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що 02 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є ПАТ КБ" ПриватБанк " та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №DNH4КР46730205, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2 468,69, за умови сплати 2,09 % у місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, із строком повернення до 03 березня 2008 року.

Крім того, п.4.2. зазначеного кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язань по погашенню кредиту, своєчасної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 14 січня 2014 року, ОСОБА_4 має заборгованість у розмірі 32 049,40 грн., яка складається з наступного:

· 1313,69 грн. - заборгованість по кредиту;

· 9113,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

· 19620,34- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. (фіксована частина), та -1502,35 грн.- штраф (процентна складова).

Заповнюючи 02.09.2006 року заяву позичальника та підписуючи її, позичальник ОСОБА_4, погодилась з тим, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови), тарифами банку складатимуть кредитний договір між нею та банком.

Згідно умов заяви позичальника від 02.09.2006 року позичальник зобов'язалась повернути наданий їй кредит, сплатити відсотки, винагороди, штрафні санкції, які зазначені в заяві позичальника та Умовах строки. Сторони погодили, що погашення заборгованості відбувається в наступному порядку: щомісячно, у період сплати, за який приймається період з «20» по «27» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 166,40 грн. для погашення заборгованості по кредиту.

Вимоги Банку, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги с приводу того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором.

Так, висновок суду першої інстанції з приводу того, що позивач звернувся до суду 11.02.2014 року, в той час як право на дострокове повернення кредиту у позивача виникло з моменту прострочення ОСОБА_4 сплати чергової частини кредиту, а саме з 04.03.2008 року, не відповідає обставинам справи та є передчасним.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так з матеріалів справи вбачається, що у Заяві на отримання кредиту вказано, що боржник ознайомлена та згодна із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» Стандарт), які були надані їй у письмовій формі, своїм підписом підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Вказане відповідає положенню ч.1 ст. 259 ЦК України.

Крім того, в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що 30.03.2010 року, 23.06.2010 року та 30.06.2010 року відбулось погашення заборгованості, шляхом списання грошових коштів із заробітної картки відповідача, на що остання надала згоду при укладенні кредитного договору, яке позичальник не оскаржив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції при цьому не перевірив всіх обставин у справі, зокрема, чи списувалися суми з рахунку відповідача у 2010 році та чи переривався строк позовної давності з урахуванням часу укладення договору.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом.

Так, згідно п. 3.2.5 Умов позичальник доручає банку списувати кошти з усіх поточних рахунків у валюті кредиту та у валюті, відмінної від валюти кредиту при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами при настанні строків встановленого законодавством порядку. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Враховуючи зазначене, та враховуючи списання грошових коштів із заробітної картки відповідача 30.03.2010 року на суму 469,19 грн., 23.06.2010 року на суму 448,54 грн. та 30.06.2010 року на суму 873,07 грн., що є підставою для пререривання строку позовної давності у відповідності до ст.. 264 ЦК України, колегія суддів вважає невірним посилання суду першої інстанції на пропущення позивачем строку позовної давності, з посиланням на дату здійснення відповідачем останньої дати сплати по кредиту 04.03.2008 року та з відмовою у зв'язку із цим у позові.

Стаття 611 ЦК України містить перелік правових наслідків, які можуть застосовуватись до порушника в сукупності або окремо, залежно від умов, передбачених договором або законом.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 3), колегія суддів не може погодитись з розміром пені, яка підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасність виконання нею зобов'язань за договором.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Як убачається із п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є невід'ємною частиною договору, у разі порушення позивальником будь-якого із зобов'язань Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення.

Отже і законом і договором передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань і сторони передбачили саме таку відповідальність у договорі.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання . Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 267 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Як вбачається із змісту позовної заяви, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором ОСОБА_4 складає 19620,34 грн., про стягнення якої заявлено позов та яка розрахована станом на 14.01.2014 рік.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, щодо вимог про стягнення пені./а.с.37-39/

Враховуючи зазначене пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до пред'явлення позову, а саме з 14.01.2013 року.

В межах річного строку пеня складає 4023,85 грн. Представник Банку, в суді апеляційної інстанції, підтвердив, що розмір пені в межах одного року, до пред"явлення позову складає 4023,85 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, відповідно до вимог ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК України про стягнення з відповідача ОСОБА_4 пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в межах строку позовної давності за період з 14.01.2013 року по 14.01.2014 року з розрахунку 0,15% від суми не погашеної заборгованості, що дорівнює 4023,85 грн., у зв'язку з чим підлягає зменшенню розмір загальної заборгованості за кредитом до 16 452,91 грн., яка складається з заборгованість за кредитом - 1313,69 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом- 9113,02 грн.; 4023,85 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1502,35 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ "КБ «ПриватБанк» 320,49 грн. за розгляд справи у суді першої та 160,25 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, а разом 480,74 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п.1, 4 ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 квітня 2015 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №DNH4КР46730205 від 02 вересня 2006 року у сумі 16 452,91 грн., що складається з наступного:

- 1313,69 грн. - заборгованість по кредиту;

- 9113,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4023,85 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1502,35 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 480,74 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: