Справа № 203/8157/14-ц
Провадження № 2-з/0203/158/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 представника ОСОБА_2, про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО ОСОБА_4, ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про солідарне стягнення грошових коштів в сумі 1600000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 160000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 24 листопада 2015 року разом з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення доходу, отриманого внаслідок користування майном без достатньої правової підстави, подала заяву про забезпечення цього позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3

Суд, розглянувши заяву, дослідивши наявні докази, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається у спосіб, визначений ЦПК та про який клопочуть такі особи на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ризик чого має бути підтвердженим достатніми фактичними даними.

За вимогами ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, у своїй заяві представник ОСОБА_2 наводить не фактичні данні щодо дій ОСОБА_3 з умисного зменшення свого майна, а посилається на гіпотетичну можливість невиконання рішення суду через значний розмір заявленої суми стягнення в 2978400,00 грн., що не свідчить про неможливість виконання рішення про можливе задоволення позову, хоч би і про стягнення грошової суми в розмірі 2978400,00 грн. або утруднення виконання такого рішення, зважаючи на те, що будь-яких доказів на підтвердження належності ОСОБА_3 нерухомого майна, його склад та вартість, так само як і доказів на підтвердження спроб відповідача відчужити належне йому на праві власності майно або приховати, суду не надано.

Крім того, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не наведено доказів на підтвердження необхідності застосування такого способу забезпечення як арешт нерухомого майна, який полягає за своєю суттю, з урахуванням положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», у вилученні із користування.

Також, належить відзначити, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення доходу, отриманого внаслідок користування майном без достатньої правової підстави від 24 листопада 2015 року, судом відповідно до вимог ст. 123 ЦПК України не прийнята, оскільки таке питання належить вирішувати у судовому засіданні, що призначене на 08 грудня 2015 року.

За таких обставин, приймаючи до уваги принцип відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, представником ОСОБА_2 ОСОБА_1 не доведено перед судом наявність підстав для забезпечення позову у спосіб про який вона клопотала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 представнику ОСОБА_2 в задоволенні її заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову подається протягом пяти днів з дня її оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Колесніченко