Справа № 460/2416/14 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/1778/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Тропак О.В. Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Обрій-С» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Фермерського господарства «Обрій-С», з участю третьої особи ОСОБА_7, про визнання діяльності Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу по укладенню договорів міни та оренди протизаконною; визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и л а:

24 липня 2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися з позовом до Фермерського господарства «Обрій-С», з участю третьої особи ОСОБА_7, з урахуванням збільшених позовних вимог, прийнятих судом, про визнання діяльності Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу в особі ОСОБА_7 по укладенню договорів міни та оренди між Селянським фермерським господарством «Обрій» і Обєднанням співвласників цілісного майнового комплексу від 9 лютого 2001 року протизаконною; визнання недійсними договорів міни та оренди від 9 лютого 2001 року, укладених між Селянським фермерським господарством «Обрій» і Обєднанням співвласників цілісного майнового комплексу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що в судовому засіданні 15 липня 2014 року відповідачем надано договір міни від 9 лютого 2001 року. 6 серпня 2014 року їм стало відомо про укладення оспорюваного договору оренди. Зі змісту договорів їм стало відомо, що від імені співвласників цілісного майнового комплексу, до яких вони (позивачі) відносяться, було укладено вказані договори, які зі сторони співвласників цілісного майнового комплексу підписала голова ради Обєднання співвласників ОСОБА_7 Вважають, що договори міни та оренди, укладені між ФГ «Обрій -С» та головою ради Обєднання співвласників ЦМК протизаконними, такими, що підлягають визнанню недійсними. Зазначають, що 9 лютого 2001 року відбулися загальні збори пайовиків СФГ «Обрій», а не загальні збори пайовиків с. Смолин. Дана обставина підтверджується протоколом № 1 від 9 лютого 2001року. На цих же зборах розглядалося питання про створення Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу та затверджено ряд договорів. Рішення по даному питанню було прийнято та вирішено створити Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу і затвердити положення про це об'єднання, хоча дані збори не були правомочні приймати такі рішення. Положення про Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу оформили, як таке, що було затверджене не загальними зборами пайовиків СФГ «Обрій», які фактично відбулися, а загальними зборами співвласників цілісного майнового комплексу, які взагалі не проводилися. Отже, загальні збори пайовиків с. Смолин, на яких могло розглядатися питання створення об'єднання, взагалі не проводились. Відповідно до п.3.2. Положення рішення про заснування об'єднання приймається загальними зборами засновників. Протокол загальних зборів на яких прийнято рішення про створення об'єднання, подається для легалізації у місцеву раду за місцем знаходженням об'єднання. Обєднання співвласників не було належно легалізовано, тобто не було створено у відповідності до Закону України «Про об'єднання громадян», а отже будь-яка його діяльність є протизаконною. Дана обставина підтверджується довідкою Смолинської сільської ради № 849 від 10 червня 2013 року. У 2003 році та 2004 році відбувалися дійсно збори пайовиків с. Смолин, що підтверджується протоколом № 1 від 16 листопада 2003 року та протоколом № 1 від 8 лютого 2004 року, які згідно закону були зареєстрованими у сільській раді. Зборами від 16 листопада 2003 року та 8 лютого 2004 року було визнано недійсними збори від 9 лютого 2001 року, як збори пайовиків с. Смолин. Договір міни від 9 лютого 2001 року укладено неправоздатною юридичною особою - Обєднанням співаників ЦМК, що є порушенням ст.ст. 25, 26 Цивільного кодексу УРСР. Даний договір може бути визнано недійсним на підставі ст. 48 Цивільного кодексу УРСР, як такий, що не відповідає вимогам закону і відповідно не може породжувати жодних правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст. 151 ЦК УРСР зобов'язання виникають з договорів або інших підстав, зазначених у ст. 4 цього Кодексу. Згідно зі ст. 4 Цивільного кодексу УРСР однією з підстав виникнення зобов'язання є угоди, передбачені законом, а також угоди, які хоч і не передбачені законом, але йому не суперечать. Просять позов задовольнити.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено. Ухвалено поновити позивачам строк звернення до суду, визнати діяльність співвласників цілісного майнового комплексу в особі ОСОБА_7 по укладенню договору міни і договору оренди між СФГ «Обрій» та Об'єднанням співвласників цілісного майнового комплексу від 9 лютого 2001 року протизаконною; визнати недійсними договори міни та оренди, укладені між СФГ «Обрій» та Об'єднанням співвласників цілісного майнового комплексу від 9 лютого 2001 року.

Рішення оскаржило Фермерське господарство «Обрій-С». У своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційної скарги фермерське господарство посилається на те, що 9 лютого 2001 року відбулися загальні збори пайовиків Селянського фермерського господарства «Обрій», де було заслухано звіт керівника господарства та ознайомлено присутніх з вимогами Указу Президента України від 29 січня 2001 року № 6212001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки». На виконання вимог Указу Президента України створено Обєднання співвласників і затверджено Положення про таке, обрано Голову та Раду Обєднання, затверджено договори оренди, договори купівлі-продажу, міни, схову та інші, затверджено список пайовиків в кількості 468 осіб.

Апелянт зазначає, що оспорювані договори оренди та міни укладені відповідно до Указу Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, якими затверджені нормативні документи та рекомендації з оформленням майнових відносин у недержавних сільськогосподарських підприємствах, норм Цивільного Кодексу України та методичних вказівок, які були розроблені Львівською обласною держадміністрацією, Центром приватизації та аграрної реформи і Львівської аграрної палати. На протязі тринадцяти років легітимно діяло ФГ «Обрій-С» в с. Смолин Яворівського району Львівської області, яке має Статут організації, має свідоцтво про Державну реєстрацію, зареєстроване в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, є підзвітним щодо статистичні звітності України, платником податків.

Апелянт вважає правомірним створення і діяльність Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу. Посилання позивачів на те, що це об'єднання не є юридичною особою, вважає безпідставними. Згідно договору оренди від 9 лютого 2001 року Обєднанням співвласників цілісного майнового комплексу передано СФГ «Обрій» основні засоби, які належать на праві спільної часткової власності членам об'єднання, які підписали договори оренди та міни. Вказане майно передано в оренду для здійснення сільськогосподарського виробництва, переробки сільгосппродукції та здійснення інших видів діяльності, передбачених Статутом СФГ «Обрій». Позивачі були головою (ОСОБА_4.) і секретарем (ОСОБА_5.) зборів у 2003-2004 роках і з цього часу їм було відомо про наявність оспорюваних ними тепер договорів. Позов подано через тринадцять років після укладення оспорюваних договорів. Поважні причини пропуску строку звернення до суду не наведені. Судом безпідставно поновлено пропущений без поважних причин строк звернення до суду, не наведено обґрунтувань недійсності оспорюваних договорів. Суд не звернув уваги на те, що позивачі не є учасниками цих договорів. Сторони цих договорів виконали свої зобов'язання, передбачені договорами. Позивачами не наведено підстав, з яких оспорювані ними правочини мають бути визнані недійсними.

Позивачі та їх представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено і не заперечується сторонами, що Загальними зборами пайовиків СВСГ «Авангард» від 10 квітня 1998 року з присутніми 213 особами було вирішено ліквідувати спілку власників селянських господарств «Авангард», майнові і земельні паї власників передати в оренду діючому на той час у с.Смолин Селянському (фермерському) господарству «Обрій» (на даний час внаслідок зміни найменування - Фермерське господарство «Обрій-С) - (т.1 а.с.230-244).

Розпорядженням голови райдержадміністрації № 618 від 29 грудня 1999 року СВСГ «Авангард» виключена з Державного реєстру (т.1 а.с.229).

СФГ «Обрій» внесло зміни до свого Статуту відповідно до яких взяло на себе зобов'язання погасити борг ліквідованої спілки «Авангард», наявний на час ліквідації спілки «Авангард» станом на 10 квітня 1998 року, який включав: банківський кредит; бюджетну заборгованість; борг перед пенсійним фондом; борг по електроенергії, за телефонний зв'язок і оплату праці працівників ліквідованої спілки «Авангард» за рахунок розпайованої і нерозпайованої частини майна, переданого йому в оренду. Згідно даних «Бухгалтерського звіту сільськогосподарського підприємства за 1997 рік» заборгованість СВСГ «Авангард» станом на 1 січня 1998 року становила 196,3 тис.грн., станом на 1 січня 1999 року - 292,2 тис.грн.

Станом на 1 січня 2001 року загальна сума ЦМК становила 1 082 614 грн. Відповідно до п.18 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих із загальної суми майна виділено майно забезпечення боргів в сумі 164 059 грн. та об'єкти соціальної сфери в сумі 167 540 грн. До розпаювання залишилося майно на суму 751 015 грн. Загальна сума боргів СВСГ «Авангард» станом на 1 квітня 1998 року становила 280,3 тис.грн. Станом на 9 лютого 2001 року розрахунок боргів був наступним: борги, визнані судами в сумі 13 343,84 грн., борги в сумі 129 584 грн., що були списані згідно Закону України від 16 березня 2000 року №1565; реєстр боргів на загальну суму 164 059 грн. Загальними зборами пайовиків від 9 лютого 2001 року було затверджено перелік майна для забезпечення боргів СВСГ «Авангард».

На виконання Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 3 грудня 1999 року № 1529/99 розроблені Рекомендації з паювання та виділення майна в натурі при реструктуризації колективних сільськогосподарських підприємств і розпочато роботу Комісії з реструктуризації щодо паювання майна в СФГ «Обрій». На виконання Указу Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення майнових прав у процесі реформування аграрного сектора економіки» проведено комплекс заходів завершення розпаювання майна.

Загальна декларація прав людини, Конституція України, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод гарантує невід'ємне право на свободу об'єднань громадян, заборона діяльності яких здійснюється лише в судовому порядку.

Порядок створення громадської організації регламентується Законом України «Про об'єднання громадян» та Положенням про порядок легалізації об'єднань громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 140.

Відповідно до вказаного Закону громадська організація - це об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних та інших спільних інтересів.

Як зазначалося раніше, держава сприяє активній громадській самоорганізації та не втручається в діяльність об'єднань громадян. Кожна громадська організація при здійсненні своїх прав та обов'язків керується основними засадами, принципами діяльності, визначеними Конституцією України, Законом України «Про об'єднання громадян», та функціонує на основі добровільності, рівноправності їх членів, самоврядування, законності та гласності.

Закон та Положення визначають порядок створення та припинення громадської організації. Рішення про заснування об'єднань громадян приймаються установчим з'їздом (конференцією) або загальними зборами. Громадські організації діють на підставі статутних документів: статуту або положення.

У статутному документі можуть бути передбачені інші положення, що стосуються особливостей створення і діяльності об'єднання громадян, зокрема, слід враховувати вимоги: ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», згідно з якою об'єднання громадян набувають статусу юридичної особи лише з моменту їх державної реєстрації у порядку, встановленому цим Законом; ч.6 ст. 15 Закону України «Про об'єднання громадян».

По завершенню підготовчого етапу створення громадської організації її слід легалізувати. Легалізація (офіційне визнання) є обов'язковою та здійснюється шляхом її реєстрації або повідомлення про заснування. Дані реєстрації включаються до Єдиного реєстру громадських формувань та Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Громадська організація, легалізована шляхом повідомлення про її заснування, вноситься до книги обліку громадських організацій, що ведеться легалізуючим органом.

Відповідно до Положення про Обєднання співвласників ЦМК об'єднання є громадською організацією без створення юридичної особи. Вищим органом управління об'єднання є Загальні збори його членів або їх представників. Загальні збори Обєднання вважаються правомочними, якщо в них приймають участь пайовики, частка майна яких у ЦМК становить не менше 60%. На підставі рішень, прийнятих загальними зборами від 9 лютого 2001 року, Смолинською сільською радою видані Свідоцтва про право власності на майновий пай членів колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати).

У матеріалах даної цивільної справи відсутні докази про реєстрацію Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу, що дає підстави вважати таке об'єднання легалізованим.

Встановлено, що рішення про укладення оспорюваних договорів прийняте не органом, який представляє Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу, а самими співвласниками. Звертаючись з вимогою про визнання діяльності об'єднання протизаконною, позивачі суперечать самі собі, оскільки вважають, що таке об'єднання не існувало. Вони оскаржують дії органу, який не створений.

9 лютого 2001 року відбулися Загальні збори пайовиків СФГ «Обрій», на яких були присутні 183 особи. Зазначеним зборами затверджено:

- Положення про Обєднання співвласників ЦМК (т.1 а.с.21-23);

- договір оренди майнового паю:

- договір міни;

- договір схову;

- списки та індивідуальна майнова частка кожного пайовика.

Згідно п.6.2 Рекомендацій з паювання та виділення майна в натурі при реструктуризації колективних сільськогосподарських підприємств це майно є власністю нового підприємства і має бути взяте на облік.

Згідно з п.7 Наказу Мінагрополітики України №62 від 14 березня 2001 року «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» перелік активів, передбачених для задоволення кредиторської заборгованості, затверджений загальними зборами колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна (далі - збори співвласників), і підписаний головою об'єднання та керівником підприємства-правонаступника, разом з витягом із протоколу зборів співвласників, яким затверджено цей перелік активів, є підставою для оформлення права власності підприємства-правонаступника на це майно реорганізованого підприємства.

Відповідно до п. а п.п.6.1. п.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України №7/5 від 7 лютого 2002 року, з наступними змінами та доповненнями, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) підприємства, об'єднання, організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме маймо підприємства, об'єднання, організації, що ліквідовується.

Станом на 9 лютого 2001 року позивач ОСОБА_4 мав право на майновий пай спілки «Аванград» в сумі 294,64 грн., або 0,00039% (т.1 а.с.6,192,204), ОСОБА_5 мала право на майновий пай на суму 117,96 грн. (т.1 а.с.201,206). Ця обставина стверджується матеріалами справи і визнається позивачами. В наступному (у 2011-2014 роках) внаслідок спадкування та укладення договорів купівлі-продажу з іншими власниками майнових паїв, позивачі збільшили свої частки.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про власність», який був чинний на час укладення оспорюваних договорів, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно з договором міни від 9 лютого 2001 року співвласники, список, яких додано до договору з підписами учасників, передають господарству майно, список якого наводиться у додатках, а господарство зобов'язується оплатити вартість цього майна у формі сільськогосподарської продукції та продуктів її переробки. На викуп було запропоновано пайове майно на суму 523 430 грн. Даним договором передбачено його умови, за якими передається майно господарству, а останнє зобов'язується оплатити вартість цього майна у формі сільськогосподарської продукції та продуктів з урахуванням розміру майнової частки кожного із співвласників, який визначається у спільному майні у вартісному виразі та відсотках (т.1 а.с.21-27,60-83,246-252).

Відповідно до договору оренди від 9 лютого 2001 року в оренду передано будівлі та споруди, а також земельні ділянки, призначені для обслуговування об'єктів нерухомості. Договором передбачено сплату співвласникам орендної плати за користування майном без оплати оренди за землю (т.1 а.с.52-59,253-261).

Згідно Переліків майна пайового фонду, що пропонується на викуп, станом на 1 січня 2006 року фактично виплачено майнових паїв на суму 399 784,41 грн., з них майнові паї виплачено в повному обсязі 205 власникам на суму 313 692,71 грн. та майнові сертифікати передано ФГ «Обрій-С», частково виплачено майнові паї 130 власникам на суму 86 091,7 грн. Викуп майна почався з 2001 року, а видача майнових сертифікатів Смолинською сільською радою - з 2006 року.

У 2005 році складено акти прийому-передачі майна пайового фонду, що викуплено СФГ «Обрій» згідно договору міни від 9 лютого 2001 року.

Згідно актів прийому-передачі передано майна на суму 334 152 грн.:

- оборотні кошти на суму 15 553 грн.;

- основне стадо на суму 22 336 грн.;

- техніка і обладнання на суму 75 404 грн.;

- будівлі та споруди на суму 220859 грн.

Відтак, є встановленим, що сторони оспорюваних договорів виконали умови цих договорів, на заперечення чого належних та допустимих доказів не надано.

Статтею 115 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Згідно ч.1 ст. 367 чинного ЦК України кожен із співвласників має право на виділ в натурі його частки із спільного майна за згодою піших співвласників.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п.4).

Станом на 1 січня 2014 року залишок пайового майна становить 351 229,59 грн., зокрема: 1) майно, що не викуплене господарством згідно договору міни на суму 123 644,59 грн.; 2) майно, що перебувало на схові, на суму 227 585 грн.

Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі (п.3 ст.9). Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року за № 62, передбачено механізм використання майнових паїв їх власниками. Відповідно до п. 9 Порядку, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Судом установлено, що позивачі не є стороною оспорюваних ними договорів, не зверталися про виділ майна у належній їм частці, хоч такий виділ можливий, оскільки не все майно реорганізованого господарства «Авангард» стало предметом оспорюваних ними (позивачами) договорів. Майно, яке не було предметом зазначених договорів, є в наявності, відносно нього укладено договір схову. В судовому засіданні позивачі повідомили, що вони фактично володіють окремими будівлями, які належали до майна ліквідованої спілки «Аванград». З наведеного вище вбачається відсутність спору, оскільки питання про виділ майна, що відповідає частці позивачів, не розглядалося компетентним органом. Разом з тим позивачі звернулися із цим позовом до суду та обрали спосіб захисту, визначений ними як визнання дій протиправними з визнанням недійсними договорів оренди та міни.

За правилами ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок укладення договорів міни та оренди від 9 лютого 2001 року порушені, оспорюються чи не визнаються їх (позивачів) права.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми. Статтею 42 цього Кодексу передбачено, що угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі. Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Відповідно до п.1 ч.1,ч.2 ст. 44 ЦК УРСР передбачено письмову форму укладення оспорюваних угод міни та оренди. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Встановлено, що оспорювані договори підписані з одного боку уповноваженою особою відповідача, а також ОСОБА_7 від імені Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу, яке не було зареєстроване у встановленому порядку. Однак, до кожного з оспорюваних договорів долучено списки осіб - учасників зазначених договорів з підписами кожного з них, що дає підстави зробити висновок, що оспорювані договори підписані кожним із власників майна, яке було предметом оспорюваних договорів. Відтак, оспорювані договори укладені не між двома юридичними особами, а відповідачем як юридичною особою та фізичними особами-власниками майна, що було предметом договорів. Відтак, письмова форма цих договорів була дотримана. Предметом зазначених договорів є майно, що належить на праві власності особам, які ним розпорядилися внаслідок укладення вказаних договорів. Учасники оспорюваних договорів не надавали повноважень позивачам для звернення із зазначеним позовом до суду, а також на представництво їх інтересів. З урахуванням цього, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність посилань позивачів на ту обставину, що оспорювані договори підписані неправоздатною особою (відчужувачем майна).

Підстави, передбачені ст. 48 ЦК УРСР для визнання оспорюваних договорів недійсними відсутні. Із зазначених підстав недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Ця правова норма на розвиток положень ст. 45 ЦК УРСР чітко визначає які юридичні наслідки, як правило, наступають у випадку порушення вимог закону для угод простої письмової форми. Вони полягають у тому, що сторони у випадку спору позбавлені права на підтвердження укладення договору посилатися на пояснення свідків. До уваги можуть бути взяті лише письмові докази. Однак якщо спір між сторонами відсутній, а більше того, вони добровільно виконали умови угоди, вважається, що угода здійснена, а проведене виконання за нею не є таким, що протирічить вимогам закону.

Суд, визнаючи угоду недійсною на підставі ст. 48 ЦК УРСР, зобов'язаний точно вказати норму закону або інший акт, якому не відповідає угода. Оскаржуване рішення суду такого посилання не містить.

Встановлено, що за умовами оспорюваних договорів орендну плату і майно в натурі (за договором міни) отримали конкретні власники майнових паїв відповідно до їх часток. Ці особи договори не оспорюють, не є сторонами у справі, не уповноважували позивачів на представництво їх інтересів.

Питання повернення сторін у попередній стан суд першої інстанції не досліджував. Сторони повинні бути повернуті в попередній стан, а саме: кожна сторона зобов'язана повернути іншій все, отримане за угодою, а при неможливості цього - відшкодувати вартість отриманого за угодою (двостороння реституція). Особи, які одержали плату за відчуження свого майна за договором міни та передачу за плату майна в оренду, не є сторонами у справі, хоч суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а також діяльності об'єднання співвласників протизаконною, - не встановлена. Оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за безпідставністю.

Із наданих позивачами протоколів зборів пайовиків від 16 листопада 2003 року, 8 лютого 2004 року (т.1 а.с.29-39) вбачається, що на ці дати позивачам, які у цих зборах брали участь як голова та секретар, було відомо про передачу майна відповідачу у цій справі. З цим позовом вони звернулися до суду із пропуском строку позовної давності - 24 липня 2014 року. Доказів про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності вони не надали. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно поновлено позивачам строк звернення до суду, який не підлягав поновленню. З тих підстав, що права позивачів не порушені, у розгляді справи не були сторонами особи, які укладали оспорювані договори, як відчужувані, у задоволенні позову належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Обрій-С» задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до Фермерського господарства «Обрій-С», з участю третьої особи ОСОБА_7, про визнання діяльності Обєднання співвласників цілісного майнового комплексу в особі ОСОБА_7 по укладенню договорів міни та оренди між Селянським фермерським господарством «Обрій» і Обєднанням співвласників цілісного майнового комплексу від 9 лютого 2001 року протизаконною; визнання недійсними договорів міни та оренди від 9 лютого 2001 року, укладених між Селянським фермерським господарством «Обрій» і Обєднанням співвласників цілісного майнового комплексу, - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскарженим у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення

Помічник судді М.Б. Борачок