Справа №486/182/15-ц 18.06.2015 18.06.2015 18.06.2015
Провадження №22-ц/784/1462/15
Головуючий у першій інстанції-Волкова О.І.
Категорія 59 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Харитоновій І.В.,

за участю представника позивача - Цатуряна О.Г.,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

управління праці та соціального захисту населення

Южноукраїнської міської ради

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом

управління праці та соціального захисту населення

Южноукраїнської міської ради (далі - УПСЗН)

до ОСОБА_2

про стягнення безпідставно виплаченої державної допомоги

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року УПЗСН звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно виплаченої державної допомоги.

Позивач зазначав, що у вересні 2013 року ОСОБА_2 на підставі поданих нею документів було призначено державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, розмір якої визначався як на третю дитину. Проте, в січні 2014 року проведеною перевіркою встановлено, що старший син позивачки від першого шлюбу - ОСОБА_4, 2001 року народження, постійно проживає з батьком в м. Києві та на утриманні ОСОБА_2 не знаходиться. За таких обставин відповідачка мала право на отримання допомоги при народженні сина -ОСОБА_3 як на другу дитину. Проведеним перерахунком визначена переплата державної допомоги за період з 1 вересня 2013 року по 28 лютого 2014 року у розмірі 2 835 грн.

Посилаючись на те, що переплата сталась внаслідок надання недостовірних даних про склад сім'ї, які впливали на розмір державної допомоги, УПСЗН просило стягнути з ОСОБА_2 зазначену переплату.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПСЗН просило рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, не погодившись з висновком суду про наявність у ОСОБА_2 права на отримання державної допомоги у розмірі як на третю дитину.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року (далі - Закон № 2811) визначено право громадян України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону одним з видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону допомога при народженні дитини нараховується, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини.

Допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину, кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом наступних 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2001 року ( далі -Порядок), розмір та строк виплати допомоги визначається з урахуванням кількості живонароджених та усиновлених дітей (враховуючи померлих), які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, її чоловіка (дружини), крім дітей, від виховання яких зазначена особа (її чоловік, дружина) відмовились, а також дітей, які передані на виховання іншій особі, та повнолітньої дочки (повнолітнього сина) чоловіка, які не були усиновлені дружиною.

Відповідно до пункту 49 Порядку сума державної допомоги сім'ям з дітьми, виплачена надміру внаслідок зловживань з боку громадянина (в результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміну у складі сім'ї, приховування обставин, які впливають на призначення та виплату державної допомоги тощо) стягуються відповідно із законом.

Отже, вирішення спору щодо розміру державної допомоги, яку має отримати особа, залежить від оцінки виконання нею батьківських обов'язків, передбачених нормами СК.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплено статтею 180 СК.

Перебування дитини на утриманні батьків означає відсутність у неї інших джерел існування, окрім батьківської допомоги, яка має систематичний характер, і може надаватись у грошовій формі, а також шляхом придбання для дитини речей, продуктів харчування тощо.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними ( стаття 181 СК).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язку щодо дитини (стаття 141 СК).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.62,64).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_3 (а.с. 63).

2 вересня 2013 року відповідачка звернулася до УПСЗН з заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини (а.с. 4-5) та надала довідку про склад сім'ї, в якій, крім інших осіб, зазначені троє її дітей ( а.с.6).

Рішенням позивача від 3 вересня 2013 року ОСОБА_2 призначена допомога, розмір якої визначено як за третю дитину ( а.с.9), та яку вона отримувала у встановленому порядку до лютого 2014 року.

20 січня 2014 року перевіркою цільового використання державної допомоги встановлено, що син відповідачки - ОСОБА_4 фактично проживає з батьком в м. Києві (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проживав з матір'ю у м.Южноукраїнську до серпня 2012 року, з серпня 2012 року мешкає з батьком - ОСОБА_6 у м.Києві ( а.с.51,66).

Спільна донька колишнього подружжя - ОСОБА_5, 2005 року народження, залишилась проживати з матір'ю - ОСОБА_2

З жовтня 2012 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 400 грн. щомісячно.

Аліментні зобов'язання у тому ж розмірі встановлені і ОСОБА_6 на доньку ОСОБА_5.

Заборгованість зі сплати аліментів на сина за період з 17 жовтня 2012 року по 1 квітня 2014 року відсутня (а.с. 50).

Встановлені обставини свідчать про те, що колишнє подружжя - ОСОБА_6. та ОСОБА_2 з серпня 2012 року домовились про участь у вихованні та утриманні дітей шляхом визначення місця проживання кожного з дітей з одним з батьків. Крім того, участь в утримання сина ОСОБА_4 ОСОБА_2 приймає шляхом сплати аліментів, які зараховуються як взаємні рівні зобов'язання кожного з батьків.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що до народження третьої дитини - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на утриманні ОСОБА_2 перебували двоє дітей, від виховання яких вона не відмовлялась та які не передавались іншій особі (не батькам). А тому розмір та строки виплати допомоги мали визначатись з урахуванням третьої новонародженої дитини відповідно до пункту 19 Порядку.

Отже основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 2835 грн., як безпідставно набутої державної допомоги за статтею 1212 ЦК, відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги пов'язані з невірним тлумаченням апелянтом поняття «утримання» та умов визначення розміру державної допомоги при народженні дитини, а тому не спростовують основних висновків суду і не доводять порушення ним норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування судового рішення та задоволення позову колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді