АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7046/15 Головуючий 1 інстанції - Крівцов Д.А.
Справа № 643/3196/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
Категорія право власності
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-5» про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: усунути перешкоди у праві користування квартирою № 94, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, буд. 228-А, вселити його в дану квартиру; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою; в порядку ст. 217 ЦПК України визначити порядок виконання рішення, зобов'язавши відповідачів включити його до списку осіб, що мають право користування квартирою за договором централізованої технічної охорони квартири, та повідомити правила користування сигналізацією і коди зняття/постановки квартири під охорону.

В обґрунтування позову зазначив, що спірна квартира набута відповідачем ОСОБА_2 у власність у період шлюбу з ним та є їх спільною сумісною власністю. З 10.08.2011 року він був зареєстрований за місцем проживання в квартирі та безперешкодно користувався нею. Але наприкінці листопада 2014 року він не зміг потрапити до квартири, оскільки ОСОБА_2 перед виїздом на постійне проживання до Франції, поставила квартиру на охорону. Оскільки ТОВ Охорона-5, посилаючись на факт укладення договору на охорону квартири саме із ОСОБА_2, відмовила йому в можливості бути включеним до списку осіб, що можуть користуватись квартирою, він звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник ОСОБА_2позов не визнала, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача, а також на їх недоведеність. В обґрунтування заперечень зазначила, що квартира придбана ОСОБА_2 за власні кошти. Позивач добровільно залишив вказану квартиру в 2011 -2012 роках, в зв'язку з чим його права відповідачами не порушені. Чинним законодавством не передбачено можливість користування однокімнатною квартирою двома сторонніми особами, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вселення ОСОБА_3 до квартири порушить право ОСОБА_2 як власника та користувача вказаної квартири. Крім того, позивачем не надано суду оригінали окремих документів, якими позивач обґрунтовував обставини, на які послався як на підставу позовних вимог.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні ним спірною квартирою та вселено його у вказану квартиру; зобов'язано ОСОБА_2 та ТОВ Охорона-5 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні спірною квартирою. Визначено порядок виконання даного рішення, зобов'язавши ОСОБА_2 та ТОВ Охорона-5 включити ОСОБА_3 до кола осіб, які мають право користування вказаною квартирою, за договором № 41639/1 про охорону об'єкта (квартири), який укладений між ТОВ Охорона-5 та ОСОБА_2; повідомити ОСОБА_3 правила користування сигналізацією та коди зняття/постановки під охорону спірної квартири .

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції. Наголошує, що квартира придбана ОСОБА_2 за власні кошти. ОСОБА_3 добровільно залишив вказану квартиру в 2011 -2012 роках, в зв'язку з чим його права відповідачами не порушені. Чинним законодавством не передбачено можливість користування однокімнатною квартирою двома сторонніми особами, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вселення ОСОБА_3 до квартири порушить право ОСОБА_2 як власника квартири.

Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання апеляційного суду 26 листопада 2015 року не з»явилися, ніяких клопотань не надали.

05 листопада представник відповідача ОСОБА_1 зверталася з заявою про перенесення розгляду справи в зва»язку з хворобою, тому розгляд справи перенесено на 26 листопада 2015 року. Згідно довідки Харківської міської лікарні №7 ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні до 06 листопада 2015 р.

В зв»язку з наведеним судова колегія знаходить, що ОСОБА_1 26 листопада 2015 року не з»явилася в судове засіданні без поважних причин з метою затягнути розгляд справи на невизначений строк.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи скорочені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, та що розгляд справи відкладався неодноразово, судова колегія знаходить можливим розглянути справу у відсутності апелянта, так як вона належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи та не бажає з»являтися у судове засідання.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони під час перебування в шлюбі набули спірну квартиру за договором купівлі - продажу. Позивач зареєстрований за місцем проживання в квартирі і проживав в ній згідно довідок КП Жилкомсервіс, набув право користування квартирою. В даний час позивач ОСОБА_3 у зв'язку із перебуванням квартири під охороною згідно договору, укладеному між відповідачами, позбавлений можливості доступу до Квартири та користування останньою. Відповідно, вселення ОСОБА_3 до квартири та реалізації його права на користування квартирою потребує включення його до кола осіб, що мають право користування квартирою за договором на її охорону, та повідомлення йому правил користування сигналізацією та коди зняття/постановки під охорону квартири.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обґрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 23.02.2007 року було укладено шлюб, який було розірвано згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2012 року( а. с. 5,6). Вказані обставини представником відповідача ОСОБА_2 в ході судового розгляду справи не заперечувались.

Спірна квартира була набута у власність ОСОБА_2 за договором купівлі- продажу квартири від 23.12.2008 року, під час перебування в шлюбі( а. с. 7-10).

Відповідно до довідки від 28.11.2014 року дільниці № 37 КП «Жилкомсервіс» у вказаній квартирі проживають наступні особи: ОСОБА_2 (власник) - з 10.11.2010 року. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка) - з 10.11.2010 року; ОСОБА_3 (зареєстрований) - з 10.08.2011 року( а. с. 11).

Аналогічні дані щодо осіб, які проживають в квартирі, містяться в довідці № 169 від 22.05.2015 року, виданої дільницею № 37 КП «Жилкомсервіс»( а. с. 52).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання останнього таким що втратив право користування квартирою. В обгрунтування рішення зазначено, що спірна квартира придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин та враховуючи правові позиції, викладені в п. 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року, згідно яких власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, суд дійшов до висновку щодо відсутності підстав для позбавлення ОСОБА_3 права користування його власністю( а. с. 85).

Як вбачається з листа начальника Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області № 67/45965 від 17.12.2014 року, адресованого ОСОБА_3, Московським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області розглянута його заява у відношенні неправомірних дій зі сторони колишньої дружини ОСОБА_2 на підставі зібраних матеріалів, враховуючи, що між ним та дружиною склалися цивільно-правові взаємовідносини, вирішення яких до компетенції ОВС не входить, а можливо лише в суді, матеріали перевірки списані до справи. Для вирішення питання по суті ОСОБА_3 запропоновано звернутися із заявою до суду для примусового вселення за місцем реєстрації.

Крім того, позивачем на адресу ТОВ «Охорона-5» надсилався лист від 11.02.2015 року, в якому ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у користуванні ним квартирою шляхом включення його до списку осіб, які мають право користування квартирою, а також просив надати йому можливість безперешкодно користуватися квартирою, повідомивши правила користування сигналізацією та коди зняття/постановки квартири під охорону.

На вказаний лист відповідачем ТОВ «Охорона-5» надано відповідь від 12.02.2015 року, згідно якої 19.11.2014 року між ТОВ «Охорона-5» та ОСОБА_2 було укладено договір № 41639/1 про охорону об'єкта (Квартири). Згідно цього договору ТОВ «Охорона-5» приймає на себе зобовязання щодо централізованої технічної охорони квартири. Відповідно до документів, які були надані замовником послуг ОСОБА_2. а саме договору купівлі продажу Квартири від 23.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4187, та витягу № 21735520 від 02.02.2009 року, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, одноосібним власником Квартири є ОСОБА_2. При підписанні Договору про охорону квартири, замовник ОСОБА_2. не вказувала ОСОБА_3 як особу, яка має право доступу до обєкту охорони, згідно укладеного договору Згідно наданих документів, жодним чином не зазначається, що квартира належить ОСОБА_3 як спільна сумісна власність, отже на теперішний час відсутнє документальне підтвердження права власності ОСОБА_3 на частину квартири. Рекомендовано ОСОБА_3 звернулись до власника квартири ОСОБА_2 для змін договору щодо включення ОСОБА_3 у коло осіб, які мають право доступу у користуванні квартирою, або до суду за місцем знаходження майна з заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою( а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належні,, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною другою ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_3, який перебував у шлюбі з ОСОБА_2 під час придбання останньою Квартири за відповідним договором купівлі-продажу, та який зареєстрований за місцем проживання в квартирі і проживав в ній згідно довідок КП Жилкомсервіс, набув право користування квартирою. В даний час позивач ОСОБА_3 у зв'язку із перебуванням квартири під охороною згідно договору, укладеному між відповідачами, позбавлений можливості доступу до квартири та користування останньою. Відповідно, вселення ОСОБА_3 до спірної квартири та реалізації його права на користування квартирою потребує включення його до кола осіб, що мають право користування квартирою за договором на її охорону, та повідомлення йому правил користування сигналізацією та коди зняття/постановки під охорону квартири.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає у рішенні.

Враховуючи наведене, районний суд правильно дійшов до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог та задовольнив позов в повному обсязі та визначив порядок виконання рішення суду.

Посилання апелянта відносно того, що квартира придбавалась на особисті кошти ОСОБА_2, безпідставні. Згідно чинного законодавства України майно придбане у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя. Суду не надано доказів права особистої приватносгі власності ОСОБА_2 на спірну квартиру. Крім того, позивач ОСОБА_3 зареєстрований за місцем проживання в квартирі та згідно довідок КП "Жилкомсервіс" проживає в ній.

Твердження апелянта відносно того, що відповідачу не чинили перешкод в користуванні квартирою, спростовуються вказаним вище листом Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області № 67/45965 від 17.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_3 запропоновано звернутися із заявою до суду для примусового вселення за місцем реєстрації, а також вказаним вище листом ТОВ Охорона-5, з якого вбачається, що позивач позбавлений можливості доступу до спірної квартири через перебування останньої під охороною та відсутності його в списку осіб, що мають право доступу до квартири.

Доводи апелянта про те, що представником позивача не надано суду оригіналу договору купівлі-продажу Квартири, оригіналу договору про охорону Квартири, оригіналу свідоцтва про шлюб та оригінальний примірник рішення суду про розірвання шлюбу, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, судова колегія також вважає необґрунтованими. Факт придбання Квартири в період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлений також рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року. Факт укладення між відповідачами договору про охорону Квартири, підтверджено листом ТОВ «Охорона-5» вих. № 12 від 12.02.2015 року. Таким чином, інформація, викладена у вказаних вище копіях договору купівлі-продажу Квартири, договору про охорону Квартири, свідоцтві про шлюб, рішенні суду про розірвання шлюбу, підтверджується іншими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, вказана інформація не спростовувалась представником ОСОБА_2 в суді першої інстанції.

Доводи апелянта відносно того, що Квартира є однокімнатною та спільне проживання у Квартирі двох сторонніх осіб, якими є після розлучення ОСОБА_3 та ОСОБА_2. є неможливим, в зв'язку з чим відсутні підстави для вселення позивача до Квартири, є надуманими та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: