Номер провадження: 22-ц/785/2587/15
Головуючий у першій інстанції Іванов О.В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Служби автомобільних доріг в Одеській області до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тід", Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення збитків, заподіяних внаслідок ДТП за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2014 року,-

встановила :

В липні 2014 року Служба автомобільних доріг в Одеській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення з нього збитків, заподіяних внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 15 листопада 2013 року о 16.30 год., на 373км. + 853 м автомобільної дороги М-05 "Київ - Одеса" з участю водія автомобіля КАМАЗ д/з НОМЕР_1 ОСОБА_2 сталося дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої причеп СЗАП, д/з НОМЕР_2, який буксирував останній, відчепився та скоїв наїзд на металеву огорожу. Оскільки постановою Роздільнянського районного суду від 02 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП Українита призначено адміністративне покарання у вигляді штрафу в сумі 340грн., позивач просив стягнути з нього на свою користь шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в сумі 22741.43 грн., та судові витрати по справі. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.10.2014 року за клопотанням позивача до участі у справі було притягнуто в якості співвідповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ТіД", ПАТ "Страхова Група "ТАС", оскільки цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована, страховиком Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ТіД", згідно полісу № АС/3298171 від 14.07.2013р. до 13.07.2014р. виданого ПАТ "Страхова Група "ТАС". Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2014 року позовні вимоги Служби автомобільних доріг в Одеській області до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім ТіД", Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення збитків, заподіяних внаслідок ДТП - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на користь Служби автомобільних доріг в Одеській області шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 22 741.43 грн. та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ " СГ " ТАС" - Ніколаєв В.В. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом процескального та не правильне застосування норм матеріального права, просить рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до АТ " СГ "ТАК". Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що збитки пов'язанні з ремонтом та відновленням дорожньої огорожі, пошкодженої внаслідок ДТП відповідачем ОСОБА_2 зобов'язаний відшкодувати позивачу співвідповідач ПАТ "Страхова Група "ТАС".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року о 16.30 год., на 373км. + 853 м автомобільної дороги М-05 "Київ - Одеса" з участю водія автомобіля КАМАЗ д/з НОМЕР_1 ОСОБА_2 сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої причеп СЗАП, д/з НОМЕР_2, який буксирував останній, відчепився та скоїв наїзд на металеву огорожу. Причиною вказаної дорожньо - транспортної пригоди стало порушення вимог п.10.1; 31.47Д Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2, який свою вину у вчиненні правопорушення визнав. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.12.2013 року за вказане порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та підданий адміністративному штрафу в розмірі 340 грн. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Судом встановлено - і це також не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 керував автомобілем КАМАЗ правомірно, маючи при собі документи на автомобіль та посвідчення водія. Власником цього автомобіля та причепа СЗАП є ТОВ "Торговий Дім ТіД". Цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки застрахована ПАТ "Страхова Група "ТАС", що підтверджується страховим полісом № АС/3298171 від 14.07.2013р., що також не оспорюється сторонами. Автомобільна дорога М-05 Київ - Одеса включена до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2012 року № 301, і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор). Ділянка даної дороги км 273+210-км 464+122 протяжністю 206,60км знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг в Одеській області, балансова вартість складає 2 203 699,6 тис. грн. (а.с.18-19). Згідно кошторису, складеного відділом інвестиційно - кошторисної роботи та будівництва Служби на підставі спільного наказу № 132/240 від 11.11.2013 року розмір заподіяних дорожньому облаштуванню збитків складає в загальній сумі 22741,43грн. Вказані вище обставини підтверджуються наступними доказами: постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.12.2013 року; актом обстеження місця пошкодження дорожнього облаштування від 15.11.2013 року; актом дефектів технічного огляду об'єкту від 02.12.2013 року; наказом № 132/240 від 11.11.2013 року; кошторисом, бухгалтерською довідкою, Положенням про Службу тощо. Відповідно до ст.10 Закону України "Про автомобільні дороги" державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність, якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях. Згідно до п.п. 1.1., 2.2 Положення про Службу автомобільних доріг в Одеській області, затвердженого наказом Голови Державної Служби автомобільних доріг від 02.11.2011 року № 12, Служба автомобільних доріг в Одеській області є державною неприбутковою організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 року № 456/2011 року "Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України" є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України, здійснює функції з управління автомобільними дорогами загального користування. Предметом діяльності Служби автомобільних доріг в Одеській області є організація будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування, а також відповідних інженерних комунікації і споруд. Згідно з п.3.1 вказаного Положення, Служба автомобільних доріг в Одеській області має право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху та видавати розпорядження для їх забезпечення, порушувати питання про відшкодування збитків, завданих неправильними діями та притягнення до відповідальності юридичних та фізичних осіб згідно із законодавством. Згідно ст.ст. 1,9 Закону України "Про автомобільні дороги" транспортні та пішохідні огородження різних типів відносяться до технічних засобів, які є складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобам. Ділянка автомобільної дороги, на якій сталася зазначена дорожньо - транспортна пригода, перебуває на балансі Служби. Служба автомобільних доріг у Одеській області є державною організацією,яка належить до сфери управління Державного агенства автомобільних доріг України, підвідомча їй та здійснює функції з управління автомобільними дорогами загального користування і є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування. Пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року №198 "Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони"зазначено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи мають право на відшкодування їм збитків, заподіяних внаслідок пошкодження дорожніх об'єктів чи окремих елементів власниками транспортних засобів. Пунктом 6 статті 12 Закону України від 08.09.2005 року №2863 "Про автомобільні дороги України"встановлено, що орган державного управління автомобільними дорогами загального користування має право вимагати від користувачів автомобільних доріг відшкодування збитків, завданих автомобільним дорогам та їх складовим. Статтею 1192 ЦК Українипередбачено, що особа, яка завдала шкоди майну відшкодовує завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з полісом від 11.07.2013 р. №АС/3298171 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник уклав договір із страховиком ПАТ "Страхова Група "ТАС", на забезпечення з 14.07.2013 до 13.07.2014 року включно транспортного засобу КАМАЗ 53215, н/з НОМЕР_1. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50 000 тисяч гривень.(а.с.34). Вирішуючи даний спір, до правовідносини, що виникли між сторонами районний суд правильно застосував Главу 82 Цивільного кодексу України "Відшкодування шкоди" та спеціальний закон, що регулює дані правовідносини - Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004, № 1961-IV (з наступними змінами і доповненнями). Позивачем було укладено договір на виконання робіт з експлуатаційного утримання автодоріг б/н, в т.ч. для відновлення пошкодженого майна. Згідно акту приймання виконаних підрядних робіт вартість відновлення пошкодженого майна складає 22741.43 грн. Таким чином, матеріальна шкода, яка заподіяна та підлягає відшкодуванню складає 22741.43грн. Частиною 2 статті 1187 ЦК Українипередбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стосовно наявності у позивача права власності на вказану споруду, то суд зауважив, що відповідно до ст.ст.1,9 Закону України "Про автомобільні дороги" транспортні та пішохідні огородження різних типів відносяться до технічних засобів, які є складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення. А оскільки ділянка дороги, на якій сталось ДТП, є власністю держави та перебуває на балансі позивача, то і металеве бар'єрне огородження, яке є складовою цієї дороги, відповідно перебуває на балансі Служби автомобільних доріг в Одеській області. Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Ст.1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України, визначено, що завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Так, ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон) встановлює, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст.. 6 Закону). Відповідно до п.9.1., п.9.2., п.9.4. статті 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерплого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до пункту 1.3 частини першої статті 1 Закону потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно з пунктами 22.1, 22.2. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Ст.31 Закону встановлено, що розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Згідно договору страхування ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 50 000 тисяч гривень. Доведений розмір матеріальної шкоди (22 741.43 грн.) не перевищує ліміту страхової відповідальності ПАТ "Страхова Група "ТАС". Відхиляючи обґрунтування заперечень ПАТ "Страхова Група "ТАС" стосовно того, що в позові належить відмовити, оскільки був пропущений річний термін для зверненням до страховика з відповідними вимогами (які також є доводами апеляційної скарги), суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з наступного.

Суд не прийняв посилання відповідача на недотримання позивачем вимог п.1 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"шляхом неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в даному випадку мова йде про підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Крім того, в абзаці 4 пункту 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" вказано, що на вимоги, що випливають із договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору.

До того ж, рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002визначає, що положення частини другої статті 124 Конституції Українищодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.Строки, передбачені статтею 33 Закону № 1961-IVдля звернення до страховика, а у випадку, зазначеному в статті 41 цього Закону, - до МТСБУ, із заявою про дорожньо-транспортну пригоду, не є строками здійснення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування. Тому у разі незвернення до страховика з вимогою на отримання страхового відшкодування з посиланням на пропущення цих строків потерпілий має право звернутися до суду з метою вирішення спору по суті.

Виходячи з вищевказаного, суд вважав, що враховуючи загальні норми цивільного та цивільно-процесуального законодавства, оскільки позивач звернувся до суду з вказаними вимогами та тільки під час розгляду справи в суді з`ясував про наявність страхового полісу, тому річний термін він не пропустив, отже вказане не може бути підставою для відмови у позові.

Крім того, ПАТ "Страхова Група "ТАС" зазначала, що до стягнення належить тільки оцінена шкода, яка повинна була виконана аварійним комісаром, оцінювачем або експертом (що також є доводом апеляційної скарги).

З вказаними запереченнями суд обґрунтовано не погодився з огляду на наступне.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У частині 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відшкодування страховиком здійснюється за зазначеним Законом відповідно до лімітів відповідальності страховика.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки обсяг пошкоджень був встановлений актом обстеження дороги, складеним провідним інженером Відділу Інвестиційно-кошторисної роботи та будівництва Служби автомобільних доріг в Одеській області, страховик був вчасно повідомлений про страховий вмпадок ТОВ "Торговий Дім ТіД"(а.с. 65), але аварійного комісара не надав, будь-яких клопотань з приводу встановлення дійсної вартості шкоди в т.ч. і призначення експертиз не заявляв, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вказані заперечення є недоведеними, а тому суд правомірно прийняв вказаний Акт в якості належного доказу по справі.

Таким чином, дійшов обґрунтованого висновку, що в межах ліміту відповідальності страхова компанія має сплатити позивачу 22 741,43 грн.

Суд першої інстанції об'єктивно знайшов слушними доводи представника ТОВ "Торговий Дім ТіД" що, оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрохована, тому страховик повинен здійснити страхову виплату, а тому суд погодився, що відсутні підстави для стягнення саме з вказаного підприємства шкоди.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що посилання апелянта, щодо пропущення річного терміну для зверненням до страховика з відповідними вимогами, окрім вищевказаного також спростовується повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вхідний реєстраційний номер 08346/21/2014/53 (а.с.152).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик