Справа № 452/3629/14 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/783/3788/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: прокурора Заяць І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року у справі за позовом Самбірського міськрайонного прокурора в інтересах держави Україна до ОСОБА_2 та Монастирецької сільської ради Самбірського району Львівської області, третя особа без самостійних вимог : Управління Держземагентства у Самбірському районі про визнання державних актів недійсними,-

в с т а н о в и л а :

03 грудня 2014 року Самбірський міжрайонний прокурор в інтересах держави України звернувся в суд з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 22 жовтня 2009 року, які видані ОСОБА_2 Управлінням Держкомзему у Самбірському районі, з тих підстав, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000013 встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді спеціаліста - землевпорядника Монастирецької сільської ради Самбірського району Львівської області, у вересні 2009 року у приміщенні Монастирецької сільської ради на прохання ОСОБА_4 склала та видала завідомо недостовірний офіційний документ, а саме чотири аналогічні рішення Монастирецької сільської ради від 25 вересня 2009 року № 249 "Про уточнення цільового призначення земельних ділянок та їх розміру" та чотири додатки до вказаного рішення, у яких було уточнено місце знаходження земельних ділянок та передбачено передати ОСОБА_4 у приватну власність спірні земельні ділянки. На підставі рішення Монастирецької сільської ради від 14 червня 1995 року № 4 та рішення № 249 від 25 вересня 2009 року на замовлення ОСОБА_2 управлінням Держкомзему у Самбірському районі виготовлено правовстановлюючі документи на земельні ділянки, а саме державні акти, на вищевказані земельні ділянки. Однак , фактично, на сесії Монастирецької сільської ради 25 вересня 2009 року рішення № 249 «Про уточнення цільового призначення земельних ділянок та їх розміру» не розглядалось та не приймалось, а під вказаним номером рішення є зовсім інше рішення, яке прийнято 17 липня 2009 року «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_5М.», а тому дане рішення від 25 вересня 2009 року № 249 є недостовірним документом, яке не має юридичної сили і не могло бути юридичною підставою для видачі гр. ОСОБА_2 правовстановлюючих документів (державних актів) на вищевказані земельні ділянки.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

На вищевказане рішення суду першої інстанції заступником прокурора Львівської області подано апеляційну скаргу, який покликаючись на його незаконність просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов повністю. Мотивує тим, що судом в порушення норм процесуального права залишено поза увагою доводи прокурора про те, що на сесії Монастирецької сільської ради 25 вересня 2009 року питання передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_2 не вирішувалось, а під вказаним номером зареєстровано зовсім інше рішення. Як наслідок, Управлінням Держземагенства у Самбірському районі виготовлено та видано ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельні ділянки на підставі підробленого рішення сільської ради. Судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_3, надані суду під час судового розгляду у даній справі, відповідно до яких остання склала та видала завідомо недостовірний офіційний документ з метою передачі земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_2 Вказане підтверджується і поясненнями представника Монастирецької сільської ради, наданих у судовому засіданні, згідно яких у 2009 році масово виготовлялися державні акти на право власності на земельні ділянки і ОСОБА_2 не було внесено у рішення Монастирецької сільської ради від 25 вересня 2009 року. Також судом не враховано висновків Конституційного Суду України, наведених у п. 5 рішення від 16.04.2009 року у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ст.ст. 19, 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46 , ч.ч. 1, 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», відповідно до яких, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування , вичерпують свою дію фактом їхнього виконання , тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги не спростовують правильного по суті і справедливого рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до другого абзацу ч. 2 ст. 45 ЦПК України п рокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У відповідності до п. п. а), б) ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії :

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного значення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв»язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень , визначених статтею 122 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать:а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ,3. 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об»єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності ; шляхом поділу , чи об»єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У відповідності до ст. 80 ЗК України суб»єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи на землі приватної власності;

б) територіальні гпрромади , які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування , - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЗК України землі , які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об»єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно інформації , наведеної на вимогу Самбірської міжрайонної прокуратури, у листі Управління Держземагентства у Самбірському районі Львівської області від 11.12.2014 року за вих. № 01-11/2934 , відповідно до державних актів та кадастрових номерів земельні ділянки : 464285200:02:011:0319, 462485200:02:011:0320, 462485200:02:011:0321, 462485200:02:010:322 , які перебувають у власності ОСОБА_2 , розташовані в межах населеного пункту с. Монастирець.

Отже, до приватизації ОСОБА_2 земельних ділянок під вищенаведеними кадастровими номерами , вони перебували у власності територіальної громади с. Монастирець Самбірського району Львівської області (у комунальній власності) і передача цих земельних ділянок у власність зокрема ОСОБА_2 , у відповідності до ст. 12 ЗК України належала до повноважень Монастирецької сільської ради.

Таким чином, згідно чинного земельного законодавства, органом, який уповноважений державою здійснювати функції у правовідносинах щодо передачі спірних земельних ділянок комунальної власності , віднесення цих земельних ділянок до тієї чи іншої категорії, зміни їх цільового призначення є Монастирецька сільська рада.

Однак , незважаючи на наявність органу уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах , яким є Монастирецька сільська рада , Самбірський міжрайонний прокурор , в порушення положень ч. 2 ст. 45 ЦПК України в позовній заяві зазначив Монастирецьку сільську раду не як орган, інтереси якого представляє прокурор, і не як особу інтереси якої порушені видачею ОСОБА_2 спірних земельних ділянок, а зазначив Монастирецьку сільську раду в якості відповідача. Таким чином, прокурором фактично пред»явлено даний позов не в інтересах органу місцевого самоврядування, а проти органу місцевого самоврядування Монастирецької сільської ради, яка приймала участь у справі в якості відповідача.

Обставини у цій справі свідчать про те, що службовою особою органу місцевого самоврядування видано ОСОБА_2 підроблений документ, а саме рішення від 25 вересня 2009 року № 249 (а.с. 17) , що стосувався уточнення цільового призначення земельних ділянок , які передавались ОСОБА_2 у приватну власність на підставі рішення № 4 третьої сесії другого скликання Монастирецької сільської ради від 14.06.1995 року.

Та обставина , що видачі ОСОБА_2 державних актів не передувало рішення Монастирецької сільської ради про уточнення цільового призначення та розміру земельних ділянок, які передавалися ОСОБА_2 у приватну власність із земель комунальної власності, і призвела до правових наслідків, встановлених пунктом «г» ст. 21 ЗК України, а саме до притягнення до кримінальної відповідальності службової особи Монастирецької сільської ради, винної у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Однак, та обставина, що службова особа видала ОСОБА_2 підроблене ( фактично не існуюче рішення № 249 від 25.09.2009 року) рішення, з врахуванням всіх обставин справи в їх об»єктивній сукупності не могла слугувати підставою для визнання недійсними оспорюваних прокурором державних актів, виданих ОСОБА_2

В результаті системного аналізу встановлених у справі обставин та вищенаведених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржене рішення є по своїй суті правильне і справедливе, доводи апеляційної скарги підстав для скасування оскарженого рішення не дають, тому апеляційну скаргу належить відхилити , оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

ОСОБА_6