Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2865/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

01.12.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.,

суддів : Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

за участі секретаря судового засідання Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2 про знесення нерухомого майна, за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України, на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 травня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області, яка ухвалою суду замінена правонаступником Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила зобовязати відповідача знести за власний рахунок самочинно побудований обєкт - прибудову до квартири АДРЕСА_1 (с.Нове).

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна архітектурно-будівельна інспекція України просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційному порядку справа переглядається повторно після скасування ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 02 липня 2015 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державної архітектурно-будівельної інспекції України підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Будівництво обєктів нерухомості являє собою взаємоповязану діяльність різних субєктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення обєкта будівництва, яка включає різні аспекти і етапи будівництва.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України; ЦК України; законами України: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про пожежну безпеку», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини»; Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 липня 2011 року № 103, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за № 902/19640.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Саме така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року, у справі № 6 -137 цс 14.

Крім того, за змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил право на звернення до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва має відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. При цьому, якщо можливо провести відповідну перебудову самочинного будівництва, суд може постановити рішення про зобовязання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести таку перебудову.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих обєктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути предявлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова обєкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені вимоги відповідно до вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди повинні встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова обєкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 10 вересня 2013 року ОСОБА_2 отримала дозвіл, на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 24 лютого 2011 року, на переобладнання і перепланування належної їй на праві власності квартири № 1 загальною площею 26,0 кв.м. (до реконструкції) по вул.. Металургів, 32, з будівництвом балкону розміром 3,0х6,0. Загальну площу квартири дозволено збільшити до 45,0 кв.м., житлову збільшити до 30,0 кв. м. (а.с.19).

6 жовтня 2014 року представниками позивача складено акт, яким встановлено, що вищевказана квартира розташована на першому поверсі і до неї будується прибудова прямокутної в плані форми, розмірами 5,8х2,8 м. В момент перевірки виконано: влаштування фундаментів, стіни із шлакоблоку. Із середини добудови виконано: демонтаж огородження існуючого балкону, влаштування «чорнової підлоги (а.с. 7-8).

Таким чином, здійснена відповідачем добудова (балкон) до належної їй квартири не відповідає формі та розмірам, на будівництво якої надано дозвіл.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що знесення самочинної будівлі є крайньою мірою і застосовується лише тільки коли інші заходи вирішення даної ситуації вичерпані, за наявності істотних порушень будівельних норм і правил або наявності шкоди суспільним інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови.

Разом із тим, колегією суддів встановлено, і це підтвердив представник позивача, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю звернулася з позовом до суду не на захист своїх прав, про порушення яких діями відповідача мова не ведеться, а як субєкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у звязку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Розглянувши спір у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув та не перевірив, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Адже, пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 3 вказаного Положення основними завданнями Державної архітектурно-будівельної інспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами виникли публічно правові відносини, а отже даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на спори, які виникають із правовідносин, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, поширюється юрисдикція адміністративних судів.

А отже, спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст.303, 307,310, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2015 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2 про знесення нерухомого майна закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_3