АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4566/15 Справа № 205/8176/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кредитної спілки «Взаємний кредит» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Взаємний кредит», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В. про визнання недійсним договору іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 08 вересня 2010 року між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, посвідчений 08 вересня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В., зареєстрований в реєстрі за № 817. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. (а.с.135-138)

З таким рішенням не погодилась КС «Взаємний кредит», подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, з 30 липня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 знаходяться в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.3,10)

08 вересня 2010 року між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 080910-К, за яким остання отримала споживчий кредит у розмірі 144000 грн. строком до 08 вересня 2011 року.(а.с.8)

Цього ж дня, в забезпечення виконання умов кредитного договору, між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки № 080910-З, за яким останні передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.(а.с.4)

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 080910-К від 08 вересня 2010 року було звернено стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру.(а.с.25)

Рішенням цього ж суду від 25 квітня 2014 року, яке в частині зняття боржників з реєстраційного обліку було скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2014 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було виселено з вищевказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. (а.с.24-31)

Згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05 листопада 2014 року, в ході виконавчого провадження було встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не мешкають, особистих речей в квартирі не має, а отже рішення суду 25 квітня 2014 року було виконано без примусового виконання. (а.с. 56)

Звертаючись з позовною заявою, позивач посилався на те, що на момент укладання договору іпотеки у вказаному житловому приміщення проживала та була зареєстрована їх малолітня дочка ОСОБА_10. Однак, всупереч вимогам Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» згода органу опіки та піклування на укладання оспорюваного договору отримана не була, що є підставою для визнання його недійсним.(а.с.2)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам та запереченням сторін, що свідчить про допущені порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи й в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, предмет іпотеки квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Малолітня ОСОБА_3 не є її співвласником.

Укладаючи договір іпотеки з кредитною спілкою, іпотекодавці підтвердили та надали відповідні документи відносно того, що на момент його підписання у квартирі, що є предметом іпотеки, не проживали та не були зареєстровані неповнолітні особи та інші сторонні особи, які мають право на користування нею.(п. 2.1.1. договору іпотеки)

Згідно відповіді приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус С.В., який посвідчував оспорюваний договір, на день його укладання - 08 вересня 2010 року відповідачами 2-5 була надана довідка № 1704 ЖКП «Парус» від 07 вересня 2010 року, відповідно до якої у квартирі АДРЕСА_3 не було зареєстровано малолітніх або неповнолітніх осіб. У спірній квартирі станом на 07 вересня 2010 року були зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.57, 66)

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.11 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як на належний доказ проживання та реєстрації на момент укладання договору іпотеки від 08 вересня 2010 року малолітньої ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3, суд першої інстанції послався на довідку про склад сім'ї та місце реєстрації № 5042 від 23 липня 2013 року. (а.с.9)

Між тим, всупереч вищевказаним вимогам закону, суд не навів мотивів відмови у прийнятті довідки ЖКП «ПАРУС» № 1704 від 07 вересня 2010 року, як доказу відсутності зареєстрованих неповнолітніх мешканців у квартирі на день укладання оспорюваного договору.

Маючи у справі два суперечливих документи, суд першої інстанції безпідставно не задовольнив заяву представника КС «Взаємний кредит» про забезпечення доказів шляхом надання судового запиту до Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області щодо з'ясування чи зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_2 та з якого часу.(а.с.110)

Як вбачається із відповіді Відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, доданої апелянтом до апеляційної скарги, громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованою на території Дніпропетровської області, або знятою з реєстраційного обліку не значиться. (а.с.157)

Таким чином, немає підстав вважати, що на момент укладання оспорюваного іпотечного договору було порушено право малолітньої ОСОБА_3 на користування спірною квартирою, а отже і правові підстави, для визнання недійсним іпотечного договору - відсутні.

Аналізуючи рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. Отже апеляційна скарга задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Взаємний кредит» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: