У х в а л а

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.

суддів: Журавель В.І., Червинської М.Є., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на його користь солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року у розмірі 20 673,07 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 241 579 грн 14 коп., з яких заборгованість за кредитом - 14 309,39 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 167 174 грн 70 коп., заборгованість за відсотками - 6 368,68 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 74 404 грн 44 коп. та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 40 тис. доларів США строком до 15 серпня 2014 року з погашенням згідно з графіком та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,50 % річних та сплатою комісії. В рахунок забезпечення виконання умов договору 17 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Зазначав, що відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 20 673,07 доларів США, яку просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 74 404 грн 44 коп. заборгованості за відсотками за кредитним договором від 17 серпня 2007 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Банк звернувся з позовом в межах позовної давності.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, при цьому зазначив про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

Проте, повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 17 серпня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 40 тис. доларів США строком до 15 серпня 2014 року з погашенням згідно з графіком та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,50 % річних та сплатою комісії.

У рахунок забезпечення виконання умов договору 17 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2010 року, стягнуто на користь АКБ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 297 063 грн 21 коп. та судові витрати.

8 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСибанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі й за укладеним з ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту від 17 серпня 2007 року.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не врахував; не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; не взяв до уваги роз'яснень п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а тому розглядаючи справу вірно встановив, що рішенням суду від 21 липня 2010 року з відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за тілом кредиту, нараховані відсотки в повному обсязі, та дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків, оскільки з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносин сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Висновки суду про наявність правових підстав для стягнення відсотків є передчасними.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

Апеляційний суд, розглядаючи справу, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Таким чином судом апеляційної інстанції, у зв'язку з неповним з᾽ясуванням обставин справи, були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду та передачі справи на новий розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді В.І. Журавель

М.Є. Червинська

В.А. Черненко

С.П. Штелик