Номер провадження: 22-ц/785/698/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Троїцької Л.Л., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,,

за участю: позивача ОСОБА_2 його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року, -

встановила:

29 квітня 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, четверта Одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_8,посвідчений 31 серпня 2011р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що у 2010 році в м. Одесі помер його двоюрідний брат ОСОБА_9, а 19 квітня 2012р. помер син брата ОСОБА_8. На момент смерті, ОСОБА_8 був неодружений, дітей не мав, позивач ОСОБА_2 приходився померлому ОСОБА_8двоюрідним дядьком, інших родичів ближньої спорідненості у померлого не було.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, який повідомив його про наявність заповіту ОСОБА_8, який посвідчений 31 серпня 2011р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, складений на користь відповідача ОСОБА_6

Позивач вважав, що волевиявлення ОСОБА_8 не було вільним та не відповідало його внутрішньої волі. Батько заповідача, його брат - ОСОБА_9 за життя скаржився позивачу на тиск з боку родичів його покійної дружини, які змушували його скласти заповіт на їх користь, його син ОСОБА_8 зловживав алкоголем, тому не міг керувати своїми діями. Після смерті батька заповідача, останній зловживав алкоголем, його воля була подавлена, він фактично не міг керувати своїми діями, приймати рішення та надавати їм оцінку.

Під час складання заповіту, 31 серпня 2011р. заповідач ОСОБА_8 не міг за власним бажанням звернутись до нотаріуса для укладення заповіту, оскільки в цей час зловживав алкоголем та не міг керувати своїми діями, приймати рішення та надавати їм оцінку. Заповідачу було тільки 38 років і у нього не було бажання та коштів складати заповіт.

Таким чином, заповіт, що посвідчений 31 серпня 2011р. від імені ОСОБА_8, був вчинений під психологічним тиском сторонніх осіб, волевиявлення заповідача не було вільним, він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, вчинив оспорюваний заповіт під впливом інших осіб.

Підставою позову є посилання позивача на вимоги ст.ст.203,215,225,1257 ЦК України.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала та пояснила, що тиску на заповідача не вчиняла.

Представник третьої особи четверта Одеська державна нотаріальна контора надали суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він 31.08.2011р., перед посвідченням заповіту від імені ОСОБА_8, виконав всі дії передбачені Законом України Про нотаріат та підзаконними актами, що регулюють вчинення нотаріальних дій, заповідач був охайно одягнений, не мав вигляду особи, що зловживає спиртними напоями, причину складання заповіту пояснив тим, що він має проблеми з захворюванням серця.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014р. в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому, посилався на те, що підпис на оскаржуваному заповіті від імені заповідача ОСОБА_8 був явно виконаний не ним, що візуально підтверджується наявними у нього зразками його почерку. ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, а тому не міг керувати своїми діями, приймати рішення і надавати їм оцінку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, його представники: ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. При цьому, посилались на те, що померлий ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, але на обліку та лікуванні не знаходився, не мав коштів на складання заповіту, склав його під впливом відповідача, а тому цей заповіт не відповідав його внутрішньої волі, в звязку з чим його необхідно визнати недійсним з підстав ст. 225 ЦК України. Також зазначили, що судом не взято до уваги те, що відповідно до вимог п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009р., при розгляді справ за позовом про визнання недійсним заповітів, суд відповідно до вимог ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобовязаний призначити по справі посмертну судово - психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану ОСОБА_8, померлого 19 квітня 2012р., саме на момент вчинення заповіту 31 серпня 2011р., однак судом така експертиза не була призначена.

При цьому, ОСОБА_2 посилався на те, що за життя ОСОБА_9, який є батьком померлого ОСОБА_8, неодноразово йому скаржився, що родичі зі сторони його покійної дружини погрожують йому та змушують його скласти заповіт на користь одного з них. Після смерті батька, ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, мав залежність від спиртного, його воля була подавлена, перебував постійно у стані алкогольного спяніння, а тому не міг керувати своїми діями.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. При цьому, посилались на те, що позивач ОСОБА_2 ніколи не був у м. Одесі, не підтримував ніяких родинних стосунків з померлим ОСОБА_8 та його батьками, проживав в Черкаській області. ОСОБА_6 та померлий ОСОБА_8 з народження проживали у м. Одесі, підтримували родинні стосунки. Мати померлого та її мати були рідними сестрами, а ОСОБА_8 і вона є двоюрідними сестрою та братом. ОСОБА_8 народився з пороком серця, з дитинства хворів. Вона постійно підтримувала стосунки з померлим ОСОБА_8 та його батьками. У березні 2011р. ОСОБА_8 потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, йому було пошкоджено ногу. В звязку з сердечним захворюванням, а також ушкодженням ніг ОСОБА_8 попросив ОСОБА_6 доглядати та навідувати його. Він тривалий час проживав у її квартирі, потім стан здоровя його покращився та він повернувся до своєї квартири, але вона підтримувала та допомагала йому лікуватись. Не зважаючи на свій молодий вік, ОСОБА_8 вирішив укласти заповіт, тому попросив її сусіда ОСОБА_10 відвезти його до нотаріуса. ОСОБА_8 ніколи не страждав психічними хворобами, не зловживав спиртними напоями, не знаходився з цього приводу на лікуванні та обліку, а тому доводи позивача про постійне перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного спяніння, та психологічного тиску сторонніх осіб щодо складання заповіту є безпідставними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення свідків, врахувавши доводи посмертної судово-психіатричної експертизи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позов про визнання недійсним заповіту було заявлено з підстав визначених ч.1 ст.225 ЦК України та ч.2 ст.1257 ЦК України. Однак, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності волевиявлення заповідача, або нерозуміння ОСОБА_8 значення своїх дій чи неможливість ними керувати. Суд першої інстанції виходив з того, що при підписанні оспорюваного заповіту від 31 серпня 2011р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, померлий ОСОБА_8 розумів значення своїх дій та міг керувати ними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 31 серпня 2011р., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, склав заповіт, яким зробив розпорядження про те, що усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, він заповів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт посвідчив приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстром 1266 (а.с.138 т.1).

19 квітня 2012р. ОСОБА_8 помер (а.с.86 т.1).

За рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2012р. позивач ОСОБА_2 є двоюрідним дядьком ОСОБА_8, який помер 19 квітня 2012р.(а.с.11 т.1).

Таким чином, спадкоємцями померлого ОСОБА_8 є ОСОБА_6 двоюрідна сестра померлого та двоюрідний дядько померлого позивач - ОСОБА_2

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 на обліку у лікаря - психіатра не перебував, а також згідно довідки Комунальної установи Одеського обласного наркологічного диспансеру не перебував на обліку у нарколога, лікування від алкоголізму не проходив(а.с.20,157 т.1).

Згідно довідки від 15 лютого 2013р., ОСОБА_8 проходив лікування амбулаторно у Комунальній установі Міська поліклініка №29 у період з 21 лютого 2011р. по 25 лютого 2011р., діагноз Забій гомілки, стопи, з 04 квітня 2011р. по 29 квітня 2011р., діагноз Тромбоемболія легеневої артерії, з 25 травня 2011р. по 15 червня 2011р., діагноз Дилатаційна кардіоміопатія. З 2011р. перебував на Д обліку з діагнозом Дилатаційна кардіоміопатія. Недостатність мембрального клапана 1 ст. Стенокардія напруги 11Б ФК 111(т.1 а.с.21).

Згідно копії трудової книжки, ОСОБА_8 був звільнений з Фірми Автодеталь за станом здоровя, за п.2 ст. 40 КЗпП України ( а.с.61, т.1).

Відповідно характеристики з фірми Автодеталь від 14 січня 2014р. ОСОБА_8 працював на посаді слюсаря з механоскладних робіт. За період перебування на посаді, ОСОБА_8 зарекомендував себе позитивно, за час роботи проявив себе як дисциплінований та кваліфікований спеціаліст. За характером спокійний та врівноважений, за період роботи жодної скарги від майстра та начальника цеха на нього не надходило. До дорожньо транспортної пригоди на лікарняному був чотири рази, після ДТП пішов на тривалий лікарняний, згодом надавши довідку МСЕК, звільнився за станом здоровя( а.с.154 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 1996р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_8 у рівних частках( а.с.130т.1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2011р. ОСОБА_8 належить 2/3 частин квартири АДРЕСА_2(т.1 а.с.93).

Відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності №16-2940 від 16 травня 1996р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину р№4-768 від 22 квітня 2011р., виданого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою(а.с.96т.1).

За фактом смерті ОСОБА_8 була порушена кримінальна справа, якою за постановою від 27.04.2012р. відмовлено у кримінальному провадженні за п.1ст.6 КПК України в звязку з відсутністю складу злочину, в тому числі за ст.115 КК України (а.с.19 т.1).

Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги та витребувала за клопотанням апелянта докази щодо заявлених позовних вимог.

Під час розгляду справи, позивач ОСОБА_2, його представники: ОСОБА_3, ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції заявили клопотання про допит свідків: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції пояснив, що знав ОСОБА_8 з 2011р., який постійно зловживав спиртними напоями, бачив його часто у барі, але точно не може сказати коли. Також пояснив, що ОСОБА_8 по характеру був грубий, запальний. Щодо складання заповіту йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_8 знав давно, його батько був його кумом, сам ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, він його бачив 1-2 рази на місяць, коли заходив до його батька за їх місцем проживання. Після смерті батька ОСОБА_8 з 2010р. він більше в їх квартирі не був, а тому про складання заповіту йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він давно знав ОСОБА_8, бачив його коли приходив до його батька, який скаржився на те, що ОСОБА_8 зловживає спиртними напоями. Після смерті батька у 2010р., ОСОБА_8 бачив тільки один раз у 2011р., коли зайшов до них у квартиру, але ОСОБА_8 не пустив його у квартиру, був в стані алкогольного спяніння, але відповів йому на всі його запитання.

Під час розгляду справи в апеляційному суді відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 просили допитати свідків : ОСОБА_16, ОСОБА_10, а також допитати в якості свідка третю особу - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

В суді апеляційної інстанції третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, допитаний як свідок пояснив, що він посвідчував заповіт від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 Під час посвідчення заповіту особа ОСОБА_8 була встановлена за паспортом, перевірена його дієздатність, зясовано його волевиявлення. Він виявив волевиявлення щодо посвідчення заповіту на користь ОСОБА_6, оскільки хворіє на сердечне захворювання. ОСОБА_8 повністю написав свою фамілію, імя по батькові, розписався у заповіті та зазначив у заповіті, що заповіт ним прочитано у голос та підписано власноручно. Також ОСОБА_8 під час складання заповіту було розяснено основні положення ЦК України. При складанні заповіту в нотаріальній конторі ОСОБА_8 розумів значення своїх дій та міг керувати ними під час підписання та посвідчення заповіту. Також він сам розписався в реєстрі нотаріальних дій.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що проживає по сусідству з ОСОБА_6, неодноразово бачив ОСОБА_8, який хворів. Одного разу ОСОБА_8 попросив його підвезти до вул. Ген. Бочарова в м. Одесі, він погодився його підвезти на автомобілі до вказаного місця, а потім дізнався, що там знаходиться нотаріальна контора. В нотаріальну контору ОСОБА_8 зайшов сам, після повернення з нотаріальної контори пояснив йому, що склав заповіт на імя сестри. На час складання заповіту він проживав у ОСОБА_6 Дати проживання, посвідчення заповіту він точно пояснити не може. Також пояснив, що йому не відомо, щоб ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, не бачив його у стані алкогольного спяніння.

Свідок ОСОБА_16 в суді апеляційної інстанції посилалась на те, що вона була сусідкою померлого ОСОБА_8 за місцем його проживання, їй не відомо, щоб він зловживав спиртними напоями, але він хворів сердечним захворюванням, постійно бачила його чистим і добре одягнутим, до нього часто приходила ОСОБА_6, він жив у неї, але точні дати проживання сказати не може. Також їй нічого невідомо про складання заповіту. Після смерті ОСОБА_8 до неї приходив позивач ОСОБА_2, якому вона повідомила про те, що ОСОБА_8 помер.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, позивач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 заявили клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, щодо ОСОБА_8, померлого 19.04.2012р.

Згідно висновку Комунальної установи Одеський обласний медичний центр психіатричного здоровя від 28 квітня 2015р., комісія експертів дійшла до висновку про те, що під час складання заповіту, 31 серпня 2011р. ОСОБА_8 яким-небудь хронічним стійким психічним розладом не страждав, у будь-якому тимчасовому стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ, при яких тимчасово не міг би розуміти значення своїх дій або не міг би керувати ними, не перебував, тому міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також експерти дійшли до висновку про те, що за даними медичних документів у матеріалах цивільної справи, ОСОБА_8 на обліку у психіатра і нарколога не перебував. За життя питання позбавлення або обмеження ОСОБА_8 дієздатності не вирішувалося. Протягом життя ОСОБА_8 страждав рядом соматичних захворювань, з приводу яких звертався за амбулаторною допомогою в районну поліклініку і лікувався стаціонарно у міській клінічній лікарні №11. За весь період лікарського спостереження будь-яких психічних порушень у ОСОБА_8 не відзначалося.

У зв'язку з наявністю ряду соматичних захворювань, в 2011 році, ОСОБА_8 був визнаний інвалідом 2 групи. При проходженні комісії МСЕК будь-яких психічних розладів у нього не відзначалося. На момент підписання оспорюваного заповіту 31 серпня 2011р., ОСОБА_8 перебував у віці 37 років, заповіт підписав у присутності нотаріуса власноручно, нотаріус засвідчив особу та перевірив його дієздатність (а.с. 5-8т.3).

Предявляючи позов про визнання недійсним вказаного заповіту, позивач посилався на те, що зловживання ОСОБА_8 спиртними напоями не давало йому можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними.

За ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Оскільки заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів, то за позовом заінтересованої особи, заповіт може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).

Отже, вирішуючи даний спір, суд повинен встановити психічний стан заповідача в момент вчинення заповіту, тобто чи розумів останній значення своїх дій та чи міг керувати ними в цей момент.

Для з'ясування наявності такого стану особи, суд бере до уваги як висновки судово-психіатричної експертизи, так і інші докази у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 на обліку у психіатра та нарколога не перебував.

Приймаючи до уваги висновок посмертної судово -психіатричної експертизи, який узгоджується з наявними у матеріалах справи доказами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та(або) керувати ними і в основу рішення про недійсність правочину суд не може покладати висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі №6-9 цс 12, ухваленої за наслідками перегляду справи у порядку Глави 3 Розділу 5 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, який посвідчував оспорюваний заповіт, в суді апеляційної інстанції пояснив, що заповіт він посвідчував в нотаріальній конторі у присутності ОСОБА_8 При цьому він перевірив дієздатність ОСОБА_8 і впевнився, що волевиявлення ОСОБА_8 було спрямовано на укладення заповіту, саме на користь ОСОБА_6 Заповіт до підписання прочитаний у голос ОСОБА_8 і власноручно підписаний ним.

Таким чином, позивачем у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження його доводів про те, що спірний заповіт вчинено ОСОБА_8 у стані алкогольного спяніння, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, що відповідно до положень ст. ст. 225, 1257 ЦК України є підставою для визнання його недійсним.

ОСОБА_8 в установленому законом порядку не визнавався в судовому порядку недієздатним та обмежено дієздатним і такі питання за його життя позивачем або іншими особами не порушувалися.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що подані позивачем докази щодо стану здоров'я ОСОБА_8 не дають підстав для висновку про абсолютну неспроможність спадкодавця в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджують про наявність в нього певних хвороб, що саме по собі не є підставою для визнання складеного заповіту недійсним, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

При посвідченні заповіту нотаріусом дотримано вимоги ст.1247, 1248 ЦК України.

Заповіт підписано ОСОБА_8 особисто та здійснено у ньому запис про те, що цей заповіт підписаний мною власноруч та прочитано мною у голос. Нотаріусом встановлено особу заповідача та перевірено його дієздатність (т.1 а.с.90- зворот).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що підпис і напис у спірному заповіті від імені ОСОБА_8 був виконаний особисто ОСОБА_8 та волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі, тому правових підстав для визнання заповіту недійсним немає.

Посилання апелянта на те, що відповідачка ОСОБА_6 примусила померлого укласти заповіт на її користь до уваги не приймається, оскільки ґрунтуються лише на його припущеннях, спадкодавець ОСОБА_8 не був позбавлений можливості при бажанні скасувати або змінити оспорюваний заповіт, проте за життя він цього не зробив. Заповіт посвідчено 31 серпня 2011р., а помер ОСОБА_8 лише 19 квітня 2012р.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_8 на час укладення заповіту у стані алкогольного сп'яніння або у стані психічного розладу, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій. Заповіт посвідчувався нотаріусом, при його посвідченні перевірялася дієздатність заповідача і він сумнівів у нотаріуса не викликав.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, на які посилалася позивач, пояснювали лише про зловживання ОСОБА_8 алкоголем, але даних про психопатологічну симптоматику або поведінкові розлади в їх показах не містяться. Вказані свідки не підтвердили в якому стані знаходився ОСОБА_8 на час складання заповіту 31 серпня 2011р.

Висновок експертизи, який складено з урахуванням пояснень свідків та наданої медичної документації, чітко і конкретно зазначає, що ОСОБА_8 у період складання заповіту 31 серпня 2011р. по психічному стану міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, даний заповіт складено у відповідності до вимог діючого законодавства, він прочитаний вголос особисто та власноруч підписаний ОСОБА_8 у присутності нотаріуса ОСОБА_7

Отже, дослідженими по справі доказами, як в суді першої, так і апеляційної інстанції в їх сукупності спростовується той факт, що на момент складання ОСОБА_8 оспорюваного заповіту його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, за таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач відповідно до ст.60 ЦПК України не надав суду належних доказів на підтвердження заявлених вимог щодо визнання заповіту недійсним.

Доводи апелянта про те, що у медичних виписках, зазначено що ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, колегією суддів критично оцінюється, оскільки на момент складання оспорюваного заповіту ОСОБА_8 був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, повністю розумів, які дії він вчиняє, що підтверджено нотаріусом та вищевказаними доказами. Факт зловживанням алкоголем не є доказом того, що 31 серпня 2011р. під час складання заповіту спадкодавець не розумів значення своїх дій та склав заповіт у стані алкогольного спяніння .

Апелянтом також не надано суду доказів того, що волевиявлення ОСОБА_8 щодо змісту заповіту під час вчинення нотаріальних дій було сформовано під впливом зовнішніх суб'єктивних чинників, в тому числі під впливом відповідача чи інших осіб.

Крім того, колегією суддів взято до уваги те, що позивач постійно проживає у Черкаській області, а у м. Одесі знаходився рідко, всі обставини йому відомі зі слів його брата, який помер у 2010р., а тому його посилання на те, що померлий постійно зловживав спиртними напоями, а також був в цьому стані на час складання заповіту не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Підстав для постановлення нового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209,303,307 ч.1 п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_17

ОСОБА_18

ОСОБА_19