УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року Провадження № 6/425/49/15

Справа № 425/1806/15-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Томко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_1, 09 червня 2015 року звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із поданням, яким просила тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати кордон України до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Бориспільського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в загальній сумі 52694 гривень 14 копійок.

До початку проведення судового засідання, державний виконавець подала заяву, якою просила розглянути подання без її участі.

Зважаючи на це, в силу положень частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а подання розглядалось на підставі поданих державним виконавцем документів.

З огляду на зміст подання державного виконавця, на її думку, воно підлягає задоволенню у звязку з тим, що нею вжито усіх заходів з примусового виконання рішення суду, але воно залишається не виконаним через те, що боржник свідомо ухиляється від його виконання, а за даними прикордонної служби, згідно відомостей про перетинання державного кордону, виявлено, що боржник взагалі виїхав за межі України.

На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідно до них застосував такі норми матеріального і процесуального права:

Бориспільським міськрайонним судом Київської області, на виконання прийнятого ним рішення, 12 травня 2011 року було видано виконавчий лист у справі № 2-1304/2011 р. про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (93001, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2), - 52053 гривень 61 копійок матеріальних збитків, 520 гривень 53 копійки судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 52694 (пятдесят дві тисячі шістсот девяносто чотири) гривні 14 копійок (а.с.10).

На підставі вказаного виконавчого листа, старшим державним виконавцем ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції ОСОБА_4, постановою від 07 травня 2012 року, було відкрито виконавче провадження № 32519121. Копію вказаної постанови, виконавець надіслав на адресу боржника, що була вказана у виконавчому листі (а.с.13).

Тринадцятого серпня 2012 року постановою був накладений арешт на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, що належить боржнику та оголошено заборону на його відчуження (а.с.15-16).

У період з 16 листопада 2012 року до 18 листопада 2013 року, пошуки місця проживання боржника результатів не давали (а.с.18,19,23).

Вісімнадцятого листопада 2013 року, боржник з`явився за адресою відділу ДВС Рубіжанського МУЮ, та надав пояснення згідно яких, підтвердив свою обізнаність з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 52694 гривні 14 копійок, від уплати він не ухиляється, але на даний час є безробітним і заборгованість виплатити не може (а.с.24). При цьому, як адресу свого місця проживання вказав адресу своєї реєстрації (а.с.24,37).

У період з 18 листопада 2013 року по 09 червня 2015 року, жодних відомостей про своє місце проживання та доходи боржник не надавав, на виклики державного виконавця не з`являвся (а.с.25-45). А самим державним виконавцем, 05 травня 2015 року було з`ясовано, що боржник покинув територію України через проведення антитерористичної операції на території Луганської області (а.с.36,41). Факт перетинання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, державного кордону 15 лютого 2015 року, підтверджується і даними центру обробки спеціальної інформації (а.с.44).

Також, державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_2 працював у ТОВ "ФЕНІКС ДИСТРИБЬЮШН", отримував дохід, але жодної інформації про це не надавав (а.с.27,28,40,42).

А 09 червня 2015 року, державний виконавець Москаль Наталя Сергіївна за погодженням із начальником відділу ДВС Рубіжанського міського управління юстиції звернулась із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу (а.с.2-6).

Із встановлених обставин вбачається, що у звязку з невиконанням ОСОБА_2, як боржником, зобовязання покладеного на нього судовим рішенням, державний виконавець вважає, що є всі підстави обмежити його право у свободі пересування, шляхом обмеження у праві виїзду з України, з метою захисту права його кредитора.

Відповідно до положень частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який було ратифіковано Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, і які передбачені законом.

Отже, право на свободу пересування не є абсолютним та у випадках, які передбачені законом і з метою захисту прав інших осіб, таке право може бути обмежене.

В Україні, законом який визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України є Закон України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року №3857-XII, статтею 6 якого визначені підстави за наявності яких громадянинові, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Однією з таких підстав, виходячи з пункту 5 частини 1 вказаної статті, є ухилення громадянина України від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань за таким рішенням.

Право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника громадянина України у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, саме за наявності такої підстави, встановлено пунктом вісімнадцятим частини третьої статті 11 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року №606-XIV, а також підпунктом 11.1. Розділу XI Інструкції з організації примусового виконання рішення, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за №512/5.

Відповідно до положень частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Зважаючи на це, саме державний виконавець, який звертається із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України повинен довести: факт не виконання боржником зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням; факт ухилення боржника від виконання такого зобовязання; факт того, що обмеження права на свободу пересування боржника необхідно для захисту прав інших осіб.

Оцінюючи доводи державного виконавця, що викладені ним у поданні, у сукупності із наданими ним доказами суд вважає, що виконавець зміг довести наступні факти:

- рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2011 року, на ОСОБА_2, фактично, було покладено обов`язок сплатити на користь ОСОБА_3 52694 гривні 14 копійок;

- вказаний обов`язок не є виконаним станом на 09 червня 2015 року;

- ОСОБА_2, як боржник, ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього названим судовим рішенням;

- обмеження права на свободу пересування боржника є необхідним для захисту права ОСОБА_3, як кредитора.

Суд не має обґрунтованих сумнівів у тому, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язання покладеного на нього судовим рішенням, і вже достатньо тривалий час.

Позиція суду ґрунтується на тому, що після надання ним державному виконавцю письмових пояснень 18 листопада 2013 року, він жодного разу не являвся за викликами державного виконавця, за місцем свого офіційного і зареєстрованого місця проживання не мешкав, а головне, отримавши роботу та маючи дохід, жодної копійки не сплатив, про отримання роботи, а також про залишення території України державного виконавця не повідомляв.

Звичайно, суд бере до уваги те, що 23 березня 2015 року, державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, але підставою для прийняття такої постанови не було припинення обовязку боржника, покладеного на нього вказаним вище судовим рішенням, чи виконання цього обовязку боржником. Підставою закінчення виконавчого провадження було те, що боржник перебував у трудових відносинах з підприємством, яке знаходиться під територіальною юрисдикцією іншого відділу державної виконавчої служби (а.с.31). Тобто, така дія державного виконавця була зумовлена виключно необхідністю передання виконавчого листа на примусове виконання до іншого відділу державної виконавчої служби, що власне, і було передбачено законом України «Про виконавче провадження». Але обовязок боржника щодо виконання покладеного на нього судовим рішенням зобовязання, із закінченням виконавчого провадження на вказаній вище підставі, не припинявся, не переривався, оскільки рішення набрало законної сили та підлягало, згідно статті 223 та 14 Цивільного процесуального кодексу України, виконанню на всій території України, однак боржник не виконав його навіть частково.

Тому, суд вважає, що в період між 23 березня 2015 року (закінчення виконавчого провадження) та 06 травня 2015 року (відкриття виконавчого провадження знову) обовязок боржника щодо виконання покладеного на нього судовим рішенням зобовязання не припинявся. Але боржник, навіть і за цей час, свій обовязок не виконав та продовжує ухилятись від його виконання, станом на дату розгляду подання державного виконавця щодо обмеження права боржника на свободу пересування.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що подання державного виконавця Москаль Наталі Сергіївни про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, слід задовольнити. Але частково, оскільки заборонити перетинати державний кордон взагалі, суд компетенції не має.

Тому, керуючись статтями 15,18,57,158-196,208-210,212,223,377? Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції: ОСОБА_1 задовольнити частково.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстрація місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 52694 (п`ятдесят дві тисячі шістсот дев`яносто чотири) гривні 14 (чотирнадцять) копійок.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.С. Коваленко