Справа № 686/5548/15-ц
Провадження №2/686/2801/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила стягнути на користь неповнолітнього ОСОБА_5 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 20 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона у листопаді 2014 року подала позовну заяву до суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5. 23 січня 2015 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 прийшли до школи за місцем навчання дитини, та на перерві підізвали його до себе та жестами і поглядами стали залякувати його. Через декілька хвилин до них підійшла класний керівник та втрутилася у цю розмову. На її запитання ОСОБА_5 відповів, що не знає цих людей. Тоді вчителька поросила відповідачів покинути приміщення школи, проте останні стали їй грубити та погрожувати. Коли вона забрала зі школи сина, ОСОБА_5 був наляканий, весь вечір плакав, а у ночі в нього піднялася температура. Протягом ночі дитина плакала та кричала. Таким чином своїми діями відповідачі призвели до нервового зриву дитини, у звязку з чим вона вимушена була звертатися за психологічною допомогою. За таких обставин, внаслідок неправомірних дій відповідачів, її сину була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 20 000 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала просила його задовольнити. Пояснила суду, що з 2005 року вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, від якого 12.11.2005 року народився син ОСОБА_5. Шлюб з відповідачем був розірваний у 2007 році. З того часу відповідач з сином не спілкувався. У листопаді 2014 року вона подала позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина. 23 січня 2015 року їй зателефонувала класний керівник та повідомила, що до школи приходив ОСОБА_2 разом з жінкою та вони намагалися спілкуватися з її сином. При цьому вона також повідомила, що вказані особи вели себе дуже агресивно. Коли вона забрала сина зі школи, то він був дуже наляканий. Зазначила, що відповідачи порушили вимоги ЗУ «Про освіту», якою заборонено відволікати учнів від учбового процесу, та вони взагалі не мали права проходити на територію школи. Крім того, зазначила, що ОСОБА_2, як батько не виконував своїх батьківських обовязків щодо сина ОСОБА_6, не бачив його 8 років та дитина його не знає. Таким чином, прийшовши до школи та намагаючись спілкуватися з сином, без попередньої підготовки дитини, погодження з нею та класним керівником, вони завдали сину психологічну травму, у звязку з якою син переніс моральні страждання. Моральну шкоду, яку завдали відповідачі її сину вона оцінює у 20 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що дійсно з 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, який був розірваний у 2007 році. Від шлюбу вони мають спільну дитину сина ОСОБА_6. На початку року він отримав повістку з суду про розгляд справи щодо позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5. Тоді він прийшов до позивачки на роботу аби поговорити з приводу поданого нею позову. Остання не стала з ним розмовляти, при цьому пояснила, що сказала сину, що його батько (він) помер. Він захотів прийти до сина. У січні 2015 року він прийшов до школи, де син навчається та на перерві викликав сина з класу. Коли син підійшов до нього то він йому лише сказав, що є його батьком. Потім одразу підійшла класний керівник та спитала хто він такий. Він показав їй паспорт, та пояснив, що він є батьком ОСОБА_6. Тоді класний керівник пояснила, що без згоди матері ОСОБА_6 він не має права спілкуватися з дитиною. Після цього він з теперішньою дружиною ОСОБА_3, пішли зі школи. При цьому сварок з класним керівником вони не влаштовували, та жодними діями не погрожували ОСОБА_5. Також визнав, що дійсно з 2007 року не бачив сина та з ним не спілкувався, проте вказане було обумовлено негативним ставленням колишньої дружини.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що ОСОБА_2 є її чоловіком. Зазначила, що у січні 2015 року вони дійсно приходили до шкоди, де навчається син чоловіка - ОСОБА_5. Метою їхнього приходу було бажання чоловіка побачити сина. На перерві ОСОБА_2 підізвав ОСОБА_5 та спитав у нього чи він його памятає, а потім сказав, що він його батько. Дитини при цьому поводилася нормально. Потім вийшла з класу вчителька та заборонила чоловіку спілкуватися з дитиною. Вказане відбулося протягом пяти хвилин. Жодних сварок вони не чинили, при цьому вона взагалі стояла в стороні та у розмову не втручалася.

Представник відповідачів позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що відповідно до норм сімейного законодавства батько та мати дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини та розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав щодо дитини. Батьки мають безперешкодне право на спілкування з дитиною. За весь час з моменту розлучення з позивачкою та проживання окремо, ОСОБА_2 проявляв бажання спілкуватися з сином, проте ОСОБА_1 категорично відмовляла у цьому. Зважаючи на категоричну позицію позивачки, яка не погоджувалася миром вирішити це питання та подала позов до суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, останній дійсно прийшов до школи аби поспілкуватися з сином, повідомити йому що у нього є батько та зясувати, чи бажає він з ним спілкуватися. Під час розмови він не вчиняв жодних дій які б призвели до душевних страждань дитини, він нікому не грубив та не погрожував. Крім того просила звернути увагу на те, що згідно представленого позивачем повідомлення Хмельницького центру соціальних служб вбачається, що переживання дитину сталися не через дії ОСОБА_2, а через те, що однокласник ОСОБА_5, повідомив йому, що його може забрати невідомий чоловік. Зазначила, що жодних доказів того, що саме дії відповідачів були спрямовані на посягання на недоторканість та безпеку дитини, та як наслідок від цих дій були завдані душевні страждання, позивачем не представлено, як і не обґрунтований розмір заявлений до відшкодування моральної шкоди. Зазначила, що жодних протиправних дій відповідачами не було вчинено, а отже і підстав для задоволення позовних вимог не має.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Як встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 01 травня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 21 лютого 2007 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_5, 12.11.2005 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_1 був задоволений: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був позбавлений батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказане рішення оскаржено не було та набрало законної сили 02.06.2015 року.

Також, як встановлено, 23 січня 2015 року ОСОБА_2, разом з ОСОБА_3, приходив до ЗОШ №15 з метою познайомитися з сином ОСОБА_5 Вказане було визнано сторонами та не оспорювалося у судовому засіданні.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1, щодо неправомірних дій ОСОБА_2, яка була зареєстрована в ЖЕО №2081 від 09.02.2015 року, о/у СКМСД Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області 17.02.2015 року був складений висновок, за яким вирішено провести профілактичну бесіду з ОСОБА_2 Під час розгляду вказаного звернення було встановлено, що 23.01.2015 року ОСОБА_2, разом з своєю дружиною ОСОБА_3 прийшли до ЗОШ №15 у м. Хмельницкому, де ОСОБА_2 розповів малолітньому ОСОБА_5, що він його батько. Після цього до них підійшла класний керівник ОСОБА_7, якій ОСОБА_2 показав свій паспорт та повідомив, що він є батьком ОСОБА_6. Дитина при цьому одразу пішла до класу, а класний керівник зателефонувала ОСОБА_1. При цьому під час вказаної перевірки були опитані ОСОБА_2, ОСОБА_1, малолітній ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (класний керівник) та жодних ознак кримінального чи адміністративного правопорушення виявлено не було.

Згідно представлених повідомлень в.о. директора Хмельницького міського Центру соціальних служб сімї, дітей та молоді вих. №66/01-05 від 16.02.2015 року та вих.. № 260/01-05 від 29.05.2015 року встановлено, що з малолітнім ОСОБА_5 психологами центру проводилися консультування та за результатами психологічного дослідження встановлено, що біологічний батько ОСОБА_5 не приймав участі у вихованні сина; дитини виявила ознаки психологічної травми.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами частин 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно розяснень, викладених у ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.142 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як встановлено з матеріалів справи на час виникнення спірних правовідносин (23 січня 2015 року) ОСОБА_2 не був позбавлений батьківських прав стосовно свого сина ОСОБА_5, жодних рішень щодо обмеження його спілкування з дитиною судом не приймалося.

Під час перевірки законності дій ОСОБА_2, ОСОБА_3 23 січня 2015 року щодо його перебування у ЗОШ №15 та спілкування з дитиною ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не було виявлено.

Таким чином, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили протиправні дії щодо малолітнього ОСОБА_5 внаслідок яких останньому була завдана моральна шкода.

Листи з Хмельницького міського Центру соціальних служб сімї, дітей та молоді від 16.02.2015 року та 29.05.2015 року суд не приймає як на доказ обґрунтованості позовних вимог, оскільки викладені в них висновки носять характер припущень, до того ж не підтверджують протиправність дій відповідачів, в розумінні положень ст.1167 ЦК України, як на підставу задоволення позову.

На підставі та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: