Справа № 209/1882/14-ц
Провадження № 2/209/68/15
13 лютого 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбара Г.А.
при секретарі Вітязь Х.О.,
за участі позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровський автобусний завод про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав уточнений позов, надавши суду пояснення аналогічні його обґрунтуванню. Пояснив також, що працював на підприємстві з 1977 року. На протязі 2008-2009 років він працював у Відповідача повний робочий час електрогазозварником 4-го розряду, але нараховану заробітну плату за період з 01.08.2008 року по 31.07.2009 року йому не виплачували. На підприємстві було проведено перерахунок раніше нарахованої за цей період зарплати і його повідомили, що за вказаний період часу йому підлягає виплаті зарплата в сумі 150,91 грн. Працюючи за професією він значно втратив зір, переніс операцію, нервував через невиплату йому коштів, втратив життєві зв'язки, тому просить стягнути .
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні також підтримала заявлений позивачем позов, надала пояснення аналогічні поясненням позивача ОСОБА_1 та представника позивача - ОСОБА_2
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надав суду показання про те, що він працював економістом у Дніпровському автобусному заводі. В 2008-2009 роках завод працював не на повну потужність, працівникам нараховувалася заробітна плата за самими мінімальними нормами, премії не виплачувалися. Фінансовий стан підприємства був важкий, утворилася і наростала заборгованість по виплаті працівникам заробітної плати. Власник підприємства постійно змінював директорів, змінювалося також склад працівників бухгалтерії. Новий директор ОСОБА_6 вирішив не виплачувати нараховану працівникам заборгованість по зарплаті. Безпідставно була зменшена нарахована людям зарплат, а для надання законності таким діям, було запрошено інспектора праці, яка склала акт перевірки, зазначивши деякі недоліки в нарахуванні заробітної плати. Після того директором було видано наказ про перерахунок заробітної плати за період 2008- 2010 років всім працівникам. Цього перерахунку ніхто на підприємстві не бачив, в тім числі і він, як економіст. Вважає, що зменшення заробітної плати працівникам було зроблено шляхом фальсифікації табелів обліку робочого часу працівників. Зарплата ОСОБА_1 не може бути меншою тарифів встановлених галузевою угодою. ОСОБА_1 працював електрогазозварювальником 5-го розряду, його тариф складав 5,78 грн. на годину. Якщо б зарплата нараховувалася тільки за тарифом, то він за місяць повинен був отримувати не менше 1000 грн. Всі місяці 2008-2009 року ОСОБА_1 працював повний робочий день, бо у зварювальника постійно була робота, яку він виконував. Йому могли зменшити заробітку плату тільки сфальшувавши табель обліку робочого часу.
Представник відповідача, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про поважність причини неявки суд не повідомив.
Відповідачем були надані суду письмові заперечення на позов ОСОБА_1, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнаються частково на залишок боргу по зарплаті в сумі 150,91 грн. і на відшкодування моральної шкоди в сумі 150 грн. До заперечень були додані: витяг із статуту ТОВ "Дніпровський автобусний завод", довідка про суму заборгованості по виплаті зарплати ОСОБА_1, Припис №04-03-8/132-97 від 09.10.2009 року Територіальної державної інспекції праці Дніпропетровської області, ОСОБА_2 перевірки від №04-03-8/132-97 від 09.10.2009 року Територіальної державної інспекції праці Дніпропетровської області, копія постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2011 року, Звіт незалежного аудитора про надання впевненості щодо перерахунку заробітної плати ТОВ "Дніпровський автобусний завод" за 2008 р. та 7 місяці 2009 року, копія відомості на виплату зарплати, квитанції про оплату поштових відправлень, копії рішень судів, медичні довідки про стан здоров'я ОСОБА_1 в період жовтня 2009 року та вересня-жовтня 2010 року.
Відповідно до ч.2 ст. 158, п.2 ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТОВ Дніпровський автобусний завод на посаді електогазозварювальника з 06.07.1977 р. по 04.0.2012 р. і був звільнений з посади за прогул без поважної причини 02.03.2012 р. згідно п.4 ст.40 КЗпП України (наказ № 190 від 04.04.2012 р.). 23.10.2012 р. поновлений на роботі в якості електорогазозварювальника 4 розряду згідно судового рішення від 23.10.2012 р. у справі № 415/3478/12 (наказ № 269-к від 23.10.2012 р.). 29.12.2012 р. звільнений за прогул без поважних причин п.4 ст.40 КЗпП України (наказ № 325-к від 29.12.2012 р.), що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1
Позивач ОСОБА_1 та його представники в судовому засіданні стверджували, що він у вказаний період часу працював тільки в ТОВ Дніпровський автобусний завод, що підтверджується також його трудовою книжкою. В ПП "Асіко" він не працював. Вважає, що частина його зарплати в ТОВ Дніпровський автобусний завод керівництвом підприємства показувалася в звітах Пенсійному фонду України, як зарплата нарахована йому в ПП "Асіко". Вважає, що це робилося умисно, щоб заплутати звітність та не сплачувати обов'язкові внески.
Проте в зазначеному вище акті перевірки не зазначені будь які конкретні порушення нарахування заробітної плати чи премій відносно електрогазозварювальника ОСОБА_1
Суду не надано копії наказу директора ТОВ "Дніпровський автобусний завод" № 48/1 від 02.11.2009 року про проведення перерахунку заробітної плати робітників з 01.01.2008 р. по 31.07.2009 р. (відображена в індивідуальних відомостях про застраховану особу), тому суд невідомо з яких причин нарахована ОСОБА_1 та не виплачена зарплата за період з серпня 2008 року по липень 2009 року зменшена до суми 150,91 грн., розмір якої зазначено в долученій до заперечень довідці ТОВ "Дніпровський автобусний завод" від 09.09.2013 року №97 (а.с. 35).
При вирішенні справи суд не приймає до уваги, як доказ правильності перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 проведеної відповідно наказу директора ТОВ "Дніпровський автобусний завод" № 48/1 від 02.11.2009 року, Звіту незалежного аудитора Аудиторської фірми Фінансист про надання впевненості щодо перерахунку заробітної плати ТОВ "Дніпровський автобусний завод" від 10.12.2012 року за 2008 рік та 7 місяців 2009 року, оскільки згідно довідки Аудиторської фірми Фінансист за вих. №08/13 від 15.08.2013 року перевірка повноти проведення перерахунку заробітної плати працівників ТОВ "Дніпровський автобусний завод", проводилася вибірково, на підставі наданих первинних документів та згідно даних бухгалтерського обліку, а по робітникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перевірка не проводилася.
В пункті 5 Постанови Пленума Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року № 13 роз'яснено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати (ст. 3 Закону). Мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, визначені як мінімальні гарантії оплати праці генеральною, галузевою або регіональною угодами, можуть бути зменшені (але не нижче від державних норм і гарантій) колективними договорами лише тимчасово на період подолання підприємством фінансових труднощів терміном не більше ніж на шість місяців.
Суд вважає, що відповідач ніяк не доказав правильність перерахунку та зменшення розміру нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати до 150,91 грн. за період його роботи електрогазозварювальником з серпня 2008 року по 31.07.2009 року.
Відповідач не надав суду відомості про виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період 2008-2009 року, не надав табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 за вказаний період часу, а сам позивач і свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджували, що він постійно працював в цей період часу повний робочий день.
При вирішенні справи суд приймає до уваги надані позивачем докази, які підтверджують розмір його заробітної плати за вказаний період, а саме: індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_1 (а.с.16-а), розрахункові листки відносно електрогазозварювальника цеха по ремонту автобусів ТОВ "Дніпровський автобусний завод", ОСОБА_1 за вересень, жовтень, листопад 2008 року, січень 2009 року, в яких зазначена сума нарахованої зарплати, яка співпадає з зарплатою вказаною у індивідуальній відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України, та в яких відображено наявність заборгованості по виплаті заробітної плати: на початок вересня 2008 року - 4396,22 грн., на початок жовтня 2008 року 3,794,6і грн., на початок листопада 2008 року - 5154,86 грн., на кінець січня 2009 року - 7472,60 грн.
Відповідно ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Суд вважає доведеним, що відповідач не виплачував у строки передбачені законодавством заробітну плату ОСОБА_1 та не розрахувався з ним при його звільненні.
З урахуванням індексу інфляції та враховуючи принцип диспозитивності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати в сумі 6157,45 грн., яка вирахувана згідно перевіреного судом розрахунку, доданого позивачем до уточнень до позову від 08.12.2014 року, де сума компенсації обчислювалася шляхом множення місячної заробітної плати вказаної в індивідуальних відомостях про застраховану особу за мінусом обов'язкових відрахувань на індекс інфляції з наростаючим підсумком за місяці затримки розрахунку.
Відповідно до частини 1 статті237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд вважає що не виплачуючи тривалий час заробітну плату позивачу, відповідач порушив його законні права на своєчасну оплату праці, що призвело до моральних страждань позивача, втрати його нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума на відшкодування завданої йому моральної шкоди.
Проте, з урахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що сума зазначена позивачем на відшкодування моральної шкоди є дещо завищеною, а тому на відшкодування завданої йому моральної шкоди необхідно стягнути з відповідача 5000 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за вимогами матеріального характеру та за вимогами про відшкодування моральної шкоди, від сплати якого позивач звільнений .
Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд,
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпровський автобусний завод, про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Байбара Г.А.