АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9375/13-ц
Справа №22-ц/791/1095/15 Головуючий в І інстанції: Гаврилов Д.В. Категорія 44 Доповідач: Кузнєцова О.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року червня місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Кузнєцової О.А.

Суддів: Прокопчук Л.П.

ОСОБА_1

при секретарі: Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 31 березня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради Орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона, про виселення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 30.06.2005 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № HEH0GK00000861, відповідно до якого ОСОБА_4 надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 24100 доларів США строком до 30.06.2025 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору, 30.06.2005 року був укладений договір іпотеки, предметом якого є чотирикімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12 лютого 2014 року (набуло чинності 12 лютого 2014 року) звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу. Оскільки, у вказаній квартирі зареєстровані і досі проживають відповідачі, та не зважаючи на письмові попередження від добровільного виселення останні відмовляються.

Банк просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у чотирикімнатній квартирі загальною площею 56,4 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 31 березня 2014 року позов задоволено: виселено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, з чотирикімнатної квартири загальною площею 56,4 кв. м, житловою площею 44,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 30.06.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № HEH0GK00000861, відповідно до якого ОСОБА_4 надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 24100 доларів США зі сплатою 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.06.2025 року. В забезпечення виконання зобов'язання між банком та ОСОБА_4 30.06.2005 року укладено іпотечний договір, предметом якого є чотирикімнатна квартира, загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею - 44,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

На час укладання договору іпотеки зазначена квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21.01.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6302090 від 24.01.2005 року, реєстраційний номер 7374639.

Як вбачається з п. 1 кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку, що не заперечувалось представником позивача. Виходячи з наведених документів, судом встановлено та вказана обставина не заперечувалось сторонами, що квартира АДРЕСА_3, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок коштів, які отримані ОСОБА_4 за кредитним договором, а за власні кошти набагато раніше укладання кредитного договору.

Судом встановлено, що на час вирішення спору в квартирі АДРЕСА_3, крім власника ОСОБА_4 зареєстровані ОСОБА_2 (зареєстрована 23.11.2012 року) та неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована 17.11.2010 року).

У звязку із невиконанням ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 36077,92 долари США. Рішенням Суворовського районного суду від 21.06.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НЕНО GK00000861 від 30.06.2005 року в розмірі 36077,92 доларів США , що за курсом 7,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2012 року складає 287901,80 грн., на квартиру загальною площею 56,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки.

Оцінивши належні та допустимі докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі придбання будинку не за рахунок кредитних коштів при виселенні мешканців із будинку, який є предметом іпотеки одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана позичальником раніше, не за рахунок отриманих кредитних коштів, а кредитні кошти ОСОБА_4 отримував шляхом видачі готівки через касу, на споживчі потреби, а саме на закінчення будівництва житлового будинку.

Також при розгляді справи представником банку не заперечувався факт технічної помилки щодо посилання в кредитному договорі та договорі іпотеки на те, що кредитні кошти були надані позичальнику для придбання квартири АДРЕСА_4.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 31 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволені позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: