Справа № 359/2470/15ц Головуючий у І інстанції Саган В.М.
Провадження № 22-ц/780/3736/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 22.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М. із участю секретаря Петленко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей,

В С Т А Н О В И Л А :

11 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, де просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку відповідача, але неменше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 червня 2013 року рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4, 15 грудня 2007 року народженнія та донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дитиною-інвалідом.

Відповідач в добровільному порядку надавав на утримання двох дітей 1 500 грн., проте вказаних коштів недостатньо для утримання та виховання дітей.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 11.12.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення про задоволення позову судом першої інстанції зазначені обставини, викладені у позові.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права при його ухваленні.

В обґрунтування апеляційної скарги, серед іншого, зазначає, що при постановленні рішення судом першої інстанції не враховані докази щодо факту досягнення батьками домовленності про участь батька в утриманні дітей в грошовій та натуральній формі, необгрунтованно завищено розмір стягуваних аліментів без урахування подарованої ним нерухомості.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити в позові і стягнути із позивача на його користь судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як правильно встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони по справі з 10 листопада 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року ( а.с. 5 т. 1 ).

Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дитиною- інвалідом, та сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 7, 8, 10 т. 1 ).

Діти з матірю зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Бориспіль, Київської області, а проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с. 9, 10, 11 ).

Між батьками не досягнуто домовленості щодо способів виконання ОСОБА_2 обов'язку утримувати дітей, унаслідок чого ОСОБА_3 11 грудня 2014 року звернулась до суду із вказаним позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей у зазначеному розмірі ( а.с. 2 т. 1 ).

Такі дії ОСОБА_3 повністю узгоджуються із положеннями п. 17 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, згідно якого, а відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу ) її матері, батька ( ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Ухвалюючи рішення за позовом, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про порушення цивільних прав та інтересів позивача і ухвалив законне та обґрунтоване рішення у повній відповідності до положень ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував положення ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позову і ухвалив, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 180, 182, 184 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-213 ЦПК України, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 20, 23, 119, 209, 213 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції.

Інші зазначені в апеляції обставини, зокрема, про необґрунтовану відмову у відводі судді місцевого суду, неправильну оцінку доказів щодо участі батька в утриманні дітей, стягнення аліментів у явно завищеному розмірі, неправомірне стягнення аліментів в межах місячного платежу, невідповідність позовної заяви вимогам процесуального права, наявність домовленості із позивачем щодо утримання дітей, відсутність підстав для збільшення розміру аліментів згідно доводів позовної заяви, перекладання позивачем на апелянта обовязку з утримання дітей, помилковість стягнення аліментів з дня подачі позову, наявність між сторонами правовідносин, які мають регламентуватись положеннями ст. 192 СК України, самоусунення позивача від утримання дітей, яке здійснює відповідач, перешкоджання апелянту та його близьким у спілкуванні та вихованні дітей, відчудження на користь дітей майна, укладення договору між батьками щодо утримання дітей, ухилення позивача від працевлаштування, здачу позивачем майна в оренду, на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення спору не мають і не свідчать, у силу викладеного, про обґрунтованість апеляційних вимог.

При цьому, посилання апелянта на те, що між сторонами було укладено логовір про участь батька в утриманні дітей, шляхом домовленості щодо усіх істотних умов договору та фактичного виконання відповідачем усіх зобов'язань згідно закону, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу, оскільки цей правочин не посвідчений з дотриманням положень п. 16 постанови №3 Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року, за яким договір про сплату аліментів має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню.

У цьому разі невиконання батьком ( матір'ю ) свого обов'язку

за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим

рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом

державної виконавчої служби.

Надані відповідачем докази, зокрема, про перерахування коштів ОСОБА_2, на імя позивача по 1 500 грн., щомісячно в період з червня 2013 року по грудень 2014 року, 1 042,76 грн. - в квітні 2015 року, за листопад 2014 р. квітень 2015 р. - 4950,08 грн., передачу 2 000 грн. за червень 2013 року ( а.с. 25, 28-30, 101 т. 2 ), у силу викладеного, не спростовують висновок суду першої інстанції про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Не є правовою підставою для задоволення апеляції згідно зазначеного, на переконання апеляційного суду, і надані відповідачем суду докази, зокрема, договір дарування частин квартири від 24 квітня 2013 року, договір від 24 квітня 2013 року, договір між батьками від 24 квітня 2013 року ( а.с. 16, 17, 18, 19-20 ).

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_8