У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом визнання таким, що втратив право користування житлом та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом визнання таким, що втратив право користування житлом та виселення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що проживала із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 12 жовтня 2009 року уклала з ним договір найму належної їй на праві власності частини жилого будинку АДРЕСА_1, на підставі чого останнього було зареєстровано за вказаною адресою.

На даний час фактичні шлюбні стосунки між ними припинені, вона переїхала проживати до своєї матері, а ОСОБА_4 залишився проживати у спірному будинку, проте не виконує умови договору найму, а саме: не сплачує комунальні послуги, змінив замки на вхідних дверях, що позбавляє її можливості потрапити до будинку, крім того, в будинку проживає співмешканка відповідача разом з дітьми.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 вважає, що укладений між нею та відповідачем договір найму житла підлягає розірванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності та недоведеності вимог ОСОБА_3

Однак, з такими висновками судів повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду першої та апеляційної інстанції не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до договору дарування від

25 листопада 2002 року ОСОБА_3 є власником 25/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1, яка складається з однієї жилої кімнати площею 19,7 кв. м.

12 жовтня 2009 року ОСОБА_3 уклала із ОСОБА_4 договір найму вказаного жилого приміщення.

З долученої до матеріалів справи копії договору найму вбачається, що відповідно до умов такого договору оплата за наймане житло здійснюється згідно з фактичними витратами за використану електричну енергію, опалення, квартирну плату за займану площу.

Наймач зобов'язується утримувати приміщення у чистоті, порядку, використовувати його для проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Статтею 825 ЦК України передбачені підстави розірвання договору найму, зокрема невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а також у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.

За правилами чч. 1, 2 ст. 773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України на вищевказані положення закону уваги не звернули, належним чином не перевірили доводи позивача щодо порушення відповідачем умов договору найму, не дослідили укладеного між сторонами договору найму й, відповідно, не перевірили, чи виконані вимоги договору ОСОБА_4, не уточнили зміст та підстави позову, унаслідок чого дійшли передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Обґрунтовуючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди посилались на положення ст. 825 ЦК України, тоді як позивач, обґрунтовуючи позов, посилалась на норми ст. 783 ЦК України.

Крім того, ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, ставила питання як про усунення перешкод у здійсненні права власності й виселення відповідача, так і про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, предмет та підстави позову ОСОБА_3 не уточнено, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 10 та ст. 31 ЦПК України.

Також суди не дали оцінку тому, що ОСОБА_4, користуючись електричною енергією у квартирі, щодо якої між ним та ОСОБА_3 було укладено договір найму, порушив правила користування електричною енергією для населення, про що 28 березня 2013 року енергопостачальною організацією було складено відповідний акт № 145046 (а.с. 28).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, на відповідача також покладається обов'язок доведення висловлених ним заперечень проти позову, однак ОСОБА_4 не довів, що належним чином здійснював оплату за наймане житло та не змінював замки, що судами як першої так і апеляційної інстанцій залишено поза увагою.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, оскільки судами при їх ухваленні допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи й відповідно до вимог ст. 338ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору найму житла, усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом визнання таким, що втратив право користування житлом та виселення передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук