Справа № 184/221/15-ц
Номер провадження 2/184/170/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про розірвання шлюбу», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 14 січня 1981 року у відділі ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 21.

Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності у звязку з поганим станом здоровя. На розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 згоден.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та надала письмове пояснення, в якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, де зазначає про те, що сам позивач не подавав до суду заяву на розірвання шлюбу, оскільки сам особисто цього не бажає та страждає на психічне захворювання, проходив курс лікування та зараз його приховують його діти; за час спільного проживання вона надала можливість чоловіку разом приватизувати належну їй квартиру, а зараз його діти претендують на частину квартири, а також те, що вимоги позивача є взагалі безпідставними та нічим не доведеними.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що зі ОСОБА_2 він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1981 року. Шлюб зареєстрований у відділі ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 21. Дітей від шлюбу у сторін немає. Спільне життя у нього з відповідачкою не склалося в звязку з тим, що у них абсолютно різні погляди на ведення домашнього господарства. На цьому ґрунті відповідачка постійно ображає позивача та принижує його людську гідність. Останнім часом у сторін все частіше виникають сварки побутового характеру. Під час чергової сварки він був змушений зібрати свої речі та переїхати жити до сина. Між сторонами втрачені почуття любові та взаємоповаги один до одного, відсутнє взаєморозуміння в сімї. Вважає, що примирення і продовження їхнього подальшого сумісного життя з відповідачкою та збереження сімї не має сенсу. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю, поки що немає.

З доводами позивача, викладених в позовній заяві суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного процесуального законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та її представника, наданими ними письмовими доказами, поясненнями свідків збоку відповідача, матеріалами справи в їх сукупності.

По перше, в позовні заяві не наведено обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу відповідно до ст. 106 Сімейного кодексу України в органах РАЦС, оскільки сторони не мають дітей і позивач не вказав та не навів доказів, що відповідачка відмовляється від розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. До відповідачки з такою пропозицією ОСОБА_1 не звертався.

По друге, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного манна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК України; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК України. В позовній заяві немає посилання на вказані статті Сімейного Кодексу України.

Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач належним чином не обґрунтував, з яких підстав він подав позовну заяву до суду, а не звернувся до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, даних, що унеможливлювали б розірвання шлюбу через органи РАЦС, позовна заява не містить і позивачем не вказано та не наведено доказів, що відповідачка відмовляється від розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Тому питання про розірвання шлюбу між подружжям, яке не має дітей, вирішується органами реєстрації актів цивільного стану незалежно від наявності майнового спору, а не відноситься до компетенції суду.

По третє, відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. В даному випадку розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі позивача та внаслідок своєї хвороби він і не може цю волю виразити.

По четверте, згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б одного з них. Однак доводи позивача, висловлені ним в позовній заяві цілком спростовуються доводами та доказами відповідача, наданими в судовому засіданні.

По пяте, позивач в своїй позовній заяві зазначає про те, що відповідач його постійно ображає та принижує його людську гідність, але будь яких доказів з цього приводу до суду ним не надано.

Відповідач зазначає про те, що ОСОБА_1 власноручно не підписував ні позовну заяву, ні заяву про розгляд справи в його відсутність, що підтверджується копією паспорта позивача та розписку з його дійсним підписом. Оскільки позовна заява особисто позивачем не підписана, а підписана невідомою особою, яка не має повноважень на ведення справи, то на думку відповідача, позовну заяву необхідно вважати неподаною і повернути позивачу.

Однак перевірити вказані доводи відповідача судом неможливо в звязку з неявкою позивача в судове засідання, не дивлячись на те, що суд своєї ухвалою визнав явку позивача в судове засідання обовязковою з метою перевірки доводів, висловлених ним в позовній заяві, однак позивачем повторно надана до суду заява про розгляд справи в його відсутність до довідку з лір кані про стан його здоровя. Враховуючі те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, то суд не може взяти до уваги викладені доводи. Однак при цьому суд не може виключити ту обставину, що позивачу взагалі невідомо про існування вказаної справи, про що свідчить поведінка його близьких родичів в судовому засіданні, які насамперед зацікавлені у розірванні шлюбу.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючі те, що позивач всіляко ухиляється від явки в судове засідання, суд вважає, що позивач не довів суду у встановлений законом спосіб свої позовні вимоги, не підтвердив їх жодними належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що сторони по справі є особами похилого віку, мають незадовільний стан здоровя, прожили однією сімєю майже тридцять пять років та розірвання шлюбу може лише негативно вплинути на законні права та інтереси сторін по справі. Судом приймалися заходи щодо примирення сторін по справі, однак на даний час це не відбулося, оскільки близькі родичі позивача по справі безпідставно його приховують та не дають можливості відповідачу поновити їх сімейні стосунки, яка всіляко намагається це зробити.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про розірвання шлюбу».

Керуючись ст. ст. 109 112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про розірвання шлюбу».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_3