АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/733/15 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Демковича Ю.Й., Хоми М.В.

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2; ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом. Просить стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її утримання - 800 грн. щомісячно. В обгрунтування позовних вимог вказує, що вона є непрацездатною та пенсіонером по інвалідності 2 групи. Стан її здоров'я погіршується і вона потребує постійного лікування, а розмір пенсії - 1057,33 грн. і їх для прожиття не вистачає, а відповідач, яка є її дочкою матеріально їй не допомагає.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року позов задоволено частково і вирішено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання - 100 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2014 року довічно. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір - 243,60 грн.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.05.2015 року допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання - 100 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2014 року довічно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Висновок суду, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги є безпідставним та не грунтується на вимогах закону. Судом не враховано матеріальний стан відповідача, яка не працює, має на утриманні малолітню дитину, а також стан її здоров'я.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник підтримали апеляційну скаргу та надали відповідні пояснення за апеляційною скаргою. ОСОБА_4 вказала, що вона не працює, а пенсія матері більша ніж прожитковий мінімум. Пояснила, що матір може отримувати доходи від земельної ділянки і може жити в квартирі власником 1/2 якої вона є. Представник ОСОБА_4 зазначив, що діти утримують батьків, якщо вони потребують такої допомоги, а ОСОБА_3 не довела потребу в допомозі.

ОСОБА_3 заперечила у задоволенні апеляційної скарги і надала відповідні пояснення за поданим запереченням. Вказала, що до квартири, співвласником якої вона є, дочка не допускає і внаслідок цього вона несе додаткові витрати на оренду житла. Пояснила, що оплачуючи проживання їй не вистачає коштів на ліки і продукти.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_3 є пенсіонером по інвалідності ІІ-ої групи загального захворювання, що підтверджується копією пенісійного посвідчення № серії ААД №224332, виданого 27 травня 2009 року, довічно.

ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2006 року.

ОСОБА_3 належить земельна ділянка для садівництва, площею 612 кв.м. на території товариства Тернопільське - державний акт на право приватної власності на землю серії ТР №010429, виданий Тернопільською міською радою народних депутатів 1998 року .

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області є позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження в цивільній справі №607/9679/14-ц від 13 червня 2014 року. Дана справа провадженням не закінчена.

Судом першої інстанції встановлено, що пенсія ОСОБА_3 - 1057,33 грн.

Відповідач ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №101837.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_4 вона з 19 травня 2008 року звільнена з займаної посади за власним бажанням та в подальшому не працевлаштована.

Врахувавши, що ОСОБА_4 не працює та має на утриманні неповнолітню дитину, те, що позивач має можливість одержувати аліменти на утримання від колишнього чоловіка та іншої дочки, однак зважаючи на те, що розмір пенсії позивача є меншим прожиткового мінімуму визначеного законодавством для непрацездатних осіб, те, що позивач матеріального доходу від належного їй майна не отримує, місцевий суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і вирішено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання - 100 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2014 року довічно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Дана правова позиція висвітлена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно з Роз'ясненням Міністерства юстиції України від 05 липня 2011 року Про правове регулювання особистих немайнових та майнових відносин між суб'єктами сімейних правовідносин, при визначенні розміру аліментів на утримання батьків, судом враховуються всі заслуговуючі на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Із запису трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 121-122) вбачається, що вона звільнена за власним бажанням 19 травня 2008 року і більше не працевлаштовувалась.

Твердження апелянта, що потреба батьків у матеріальній допомозі має визначатись відповідно до прожиткового мінімуму, а пенсія матері більша від прожиткового мінімуму, колегія суддів оцінює критично, оскільки дане твердження є лише одним з передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК України засобів доказування і спростовується як матеріалами справи, так і встановленими обставинами.

Приходячи до переконання про відмову в задоволенні апеляційних вимог, колегією суддів враховано вказане, матеріали справи, та неспростовані факти :

- ОСОБА_3, є інвалідом ІІ-ої групи та потребує коштів на лікування,

- ОСОБА_4 не спростовано твердження про отримання її матірю пенсії - 1057,33 грн., - як встановлено в судовому засіданні та визнається останньою в її запереченнях на позов (а.с. 111), а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України твердження про розмір пенсії не підлягають доказуванню,

· що ОСОБА_3 позбавлена можливості проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/2 частина якої належить їй (а.с. 27-28, 39-43, 84-85). Неможливість проживання підтверджується і обставинами, встановленими рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2013 року та ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2013 року (а.с. 44-45, 47-49),

- доказів, що ОСОБА_3 отримує дохід від наявної в неї земельної ділянки не представлено;

- із запису трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 121-122) вбачається, що вона звільнена за власним бажанням 19 травня 2008 року і більше не працевлаштовувалась.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст.308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7