Номер провадження: 22-ц/785/4551/15
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПрАТ «СТ «Гарантія», звернувшись 12 грудня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 15 березня 2014 року між страховою компанією та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АС №4286878, згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах використовують транспортний засіб автомобіль марки «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору з 16 березня 2014 року по 15 березня 2015 року включно. 21 травня 2014 року з вини ОСОБА_3, яка керувала застрахованим транспортним засобом, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої аварійно пошкоджено автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Позивач зазначив, що за заявою потерпілої особи на підставі страхового акту №2-20-0201-14 від 27 серпня 2014 року здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 25277,55 грн., що підтверджено платіжним дорученням №212 від 28 серпня 2014 року. Посилаючись на вказані обставини, порушення страхувальником ОСОБА_3 вимог закону про повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду в строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 частини 1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СТ «Гарантія» просила стягнути з ОСОБА_3 в порядку регресу страхове відшкодування в розмірі 25277,55 грн. та судові витрати (а.с.2-3).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 лютого 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.28-30).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року за заявою ОСОБА_3 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному

порядку (а.с.81).

В ході розгляду справи в загальному порядку позивачем ПрАТ «СТ «Гарантія» позов підтримано, відповідачем ОСОБА_3 позов не визнано (а.с.95-87).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СТ «Гарантія» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 24827,55 грн., витрати на сплату судового збору в сумі 248,27 грн. (а.с.95-98).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянт мотивувала неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

15 березня 2014 року між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/4286878) строком дії з 16 березня 2014 року до 15 березня 2015 року включно, яким застраховано відповідальність за заподіяну третім особам шкоду під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля марки «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.4). Зворотна сторона полісу містить витяг із закону де, зокрема, цитується норма, що встановлює обов'язок страхувальника/водія письмово повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 27 червня 2014 року ОСОБА_3 за допущене 21 травня 2014 року порушення вимог пункту 10.2 Правил дорожнього руху, що потягло дорожньо-транспортну пригоду, визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України (а.с.5).

Дорожньо-транспортна пригода мала місце 21 травня 2014 року, ОСОБА_3 заяву №1596-14 про страховий випадок подала 3 червня 2014 року. Страховим актом №2-20-0201-14 від 27 серпня 2014 року, складеним комісією ПрАТ «СТ «Гарантія», подія визнана страховою, сума страхового відшкодування встановлена рівною 25277,55 грн., отримувачем страхової виплати визначено ОСОБА_6 Платіжним дорученням №212 від 28 серпня 2014 року страхове відшкодування в сумі 25277,55 грн. перераховано ОСОБА_6 (а.с.6-14).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з наявності права страховика вимагати в порядку регресу від страхувальника стягнення виплаченого страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, укладений між сторонами поліс №АС/4286878 від 15 березня 2014 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є двостороннім договором страхування з системою взаємопов'язаних прав та обов'язків кожної сторони, які закріплені на рівні Закону.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 частини 1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов'язок страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який полягає в необхідності невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду

встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон і свою адресу.

Відповідно до підпункту «г» частини 1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 частини 1 статті 33 цього Закону.

ОСОБА_3 з письмовою заявою до ПрАТ «СТ «Гарантія» звернулася 3 червня 2014 року, відтак, право ПрАТ «СТ «Гарантія» на регресну вимогу до ОСОБА_3 щодо виплаченого страхового відшкодування наявне. Доводи апелянта про повідомлення страховика про подію шляхом телефонування не звільняють від відшкодування шкоди в порядку регресу, оскільки телефонний дзвінок до «контакт-центру» ПрАТ «СТ «Гарантія» не є виконанням вимог підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 частини 1 статті 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водій транспортного засобу має документально підтвердити поважність причин, за яких він був не в змозі протягом трьох робочих днів з дня настання пригоди виконати обов'язок щодо письмового повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, надати відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна.

ОСОБА_3 не заперечує, що письмово звернулась до ПрАТ «СТ «Гарантія» лише 3 червня 2014 року, однак при цьому посилається на причини, що на її думку є поважними, не виконання нею обов'язку щодо повідомлення страховика про страховий випадок. Наявність поважних причин ОСОБА_3 обґрунтовує різким погіршенням після дорожньо-транспортної пригоди стану здоров'я та послідуючим лікуванням в ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Академії медичних наук України», на підтвердження чого надає медичний висновок від 2 червня 2014 року , згідно якого вона ОСОБА_3 у період з 22 травня 2014 року по 2 червня 2014 року знаходилась на консультації в поліклініці, та відповідь на адвокатський запит від 23 лютого 2015 року, згідно якого вона ОСОБА_3 знаходилась на амбулаторному лікуванні в поліклініці (а.с.43-54).

Ні консультація в поліклініці, ні амбулаторне лікування в поліклініці не є тими обставинами, що унеможливили звернення ОСОБА_3 до страховика з заявою про страховий випадок. Крім того, під час телефонної розмови з працівником «контакт-центру» страхової компанії відразу після дорожньо-транспортної пригоди 21 травня 2014 року ОСОБА_3 повідомляла про відсутність травмованих осіб, відповідно, тим самим не підтверджувала отримання нею будь-яких ушкоджень здоров'я внаслідок пригоди. Надалі під час подання 2 червня 2014 року страховику письмової заяви ОСОБА_3 також не повідомляла про наявність будь-яких поважних причин несвоєчасного письмового повідомлення про пригоду та, відповідно, не надавала документів на підтвердження лікування.

Таким чином, ОСОБА_3 не виконала свого обов'язку про надання ПрАТ «СТ «Гарантія» документів про неможливість вчасного подання письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ні на момент дорожньо-транспортної пригоди 21 травня 2014 року, ні на момент написання 2 червня 2014 року повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, ні після звернення 6 листопада 2014 року страховика з досудовою вимогою; медичні документи з'явилися лише після звернення 12 грудня 2012 року ПрАТ «СТ «Гарантія» до суду та ухвалення судом 9 лютого 2015 року заочного рішення.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3 не довела виконання нею обов'язку страхувальника щодо повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 частини 1 статті 33 вищевказаного Закону, право страховика вимагати відшкодування шкоди в регресному порядку не спростовано.

Правові підстави для відмови в позові відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 квітня 2015 року в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич