Справа №295/5410/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.

секретаря Зубрицької Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи органу опіки та піклування, про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом, де зазначив, що 23.09.2014 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої, укладено договір дарування частини жилого будинку за адресою м. Житомир, вул. Ватутіна, 134, відповідно до умов якого ОСОБА_3 як дарувальник передала у власність ОСОБА_2 2/3 частини жилого будинку.

Позивач зазначає, що на момент укладення договору за адресою місцезнаходження будинку була зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_4»я Денисівна, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є правнукою ОСОБА_5 та донькою позивача.

Посилаючись на положення ч.6 ст. 203 ЦК України щодо необхідності збереження прав неповнолітніх при укладення договорів їх батьками, а також ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», які встановлюють необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування при укладенні таких договорів, позивач просить визнати недійсним договір дарування як такий, що порушує права неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав.

Відповідач ОСОБА_2, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 заперечували щодо задоволення позову, вказували на відсутність порушень прав неповнолітньої особи.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

23.09.2014 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої, укладено договір дарування частини жилого будинку за адресою м. Житомир, вул. Ватутіна, 134, відповідно до умов якого ОСОБА_3 як дарувальник передала у власність ОСОБА_2 2/3 частини жилого будинку.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2013 року вбачається, що співвласником 1/6 частини житлового будинку є ОСОБА_6

На момент укладення договору такою, що проживала та була зареєстрованою за вищевказаною адресою, залишалась неповнолітня ОСОБА_4 Вказана особа є донькою позивача, правнукою ОСОБА_3 ОСОБА_4 обставина визнається учасниками.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За положеннями ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

В судовому засіданні встановлено, що позивач разом з неповнолітньою дитиною проживають на протязі усього часу, в тому числі після укладення оспорюваного договору, в приміщенні, позначеному в технічному паспорті на житловий будинок за № 1-6.

Будь-які перешкоди у користуванні приміщенням даним особам не чиняться.

Суд зауважує, що Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» захищає житлові права дітей лише у разі його дійсного, а не формального порушення. Позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного погіршення житлових умов дитини.

Посилання представника позивача на погіршення житловий прав в разі наміру осіб здійснити поділ житлового будинку в натурі, у зв»язку з фактичним усуненням від користування спільними приміщеннями, не грунтується на обставинах справи. Так, вирішення питання про виділ належних кожному співвласникові часток у спільному майні був можливим і до укладення договору дарування. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому, питання правомірності укладеного договору вирішується саме на час його укладення, та не може вбачати уявлені обставини.

Справедливість підходу до вирішення спору зумовлює також необхідність врахування прав як власника майна.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За таких обставин, судом не встановлено порушення вимог чинного законодавства, положення ч.1 ст. 203 ЦК України є дотриманими. Також, судом не виявлено порушення прав неповнолітньої дитини.

Не може підлягати до застосування ч.6 ст. 203 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки вказані норми визначають зобов»язаними особами саме батьків. Сторони оспорюваного договору не є батьками неповнолітньої особи.

Враховуючи вищенаведене, поданий позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи органу опіки та піклування, про визнання договору дарування недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д.М.Лєдньов