Справа № 522/5578/15-ц
Провадження № 2/522/5404/15
Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, Приватного підприємства «Транском» про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом й просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму боргу за кредитним договором, заборгованість за відсотками та пеню, посилаючись на такі обставини. Між відповідачем ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (надалі банк) 27 серпня 2008 року укладено кредитний договір № СL-500/096/2008, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 в кредит грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 36 198,47 доларів США зі строком користування до 27 серпня 2015 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору 27 серпня 2008 року між банком та Приватним підприємством «Транском» укладено договір поруки, відповідно до умов якого ПП «Транском» зобовязалося відповідати перед банком за виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором в тому ж розмірі, що й боржник. Банк повністю та в строки виконав свої зобовязання за кредитними договорами, проте в порушення умов кредитних договорів, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів у належному розмірі та строк ОСОБА_1 не виконує.
Між банком та позивачем 7 листопада 2014 року укладено договір факторингу, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором № СL-500/096/2008 від 27 серпня 2008 року. Позивачем боржникові предявлено вимогу про дострокове виконання боргових зобовязань в повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не зявлялися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд, у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи.
Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити з частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
За договором факторингу від 07 листопада 2014 року позивач придбав у Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», який, в свою чергу, є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», кредитний портфель, що включає набуття права вимоги за вказаним кредитним договором та договором поруки.
Відповідно до п. 2 частини № 1 кредитного договору № СL-500/096/2008 від 27 серпня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1, остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 36 198,47 доларів США із остаточною датою повернення кредиту 27 серпня 2015 року.
За п. 3 частини № 1 договору сторони дійшли домовленості, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксований відсоток у розмірі 12,99 % річних.
Відповідачем ОСОБА_1 не виконані умови п. 4 частини 1 договору, відповідно до умов якого повернення відповідної частини кредиту здійснюється рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.
Відповідно до п. 1.9.1. частини № 2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем неодноразово порушувались вимоги щодо щомісячного повернення кредиту, суд вважає, що позивач набув право дострокової вимоги за вказаним кредитним договором.
Щодо загальної суми заборгованості за договірним зобовязанням та валюти зобовязання.
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № СL-500/096/2008 від 27.08.2008 року станом на 06.01.2015 року у відповідача перед банком існує наступна заборгованість за кредитом:
? залишок заборгованості за кредитом 8 860,33 доларів США, що в еквіваленті складає 139 714, 11 гривень за курсом НБУ станом на 6.01.2015 року;
? несплачені відсотки за користування кредитом 872,02 доларів США, що в еквіваленті складає 13 750,44 гривень за курсом НБУ станом на 6.01.2015 року;
? сума пені за прострочення виконання зобовязань 47 785,82 гривень.
Таким чином, загальна сума заборгованості за договором станом на 06.01.2015 року складає 9 732,35 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 6.01.2010 року складає 153 479,16 гривень, та 47 785,82 гривень.
Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
За пунктами 11, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Згідно з п. 14 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
Відтак, вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).
З огляду на наведене, сума залишку заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом має бути стягнута в валюті кредиту, а сума пені за прострочення виконання зобовязання в національній валюті України.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Щодо позовних вимог до поручителя ПП «Транском».
Судом враховано, що в якості забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ПП «Транском» 27 серпня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого останнє взяло на себе зобовязання солідарно з позичальником відповідати перед банком за належне виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором.
Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Як вбачається зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Офіційний курс української валюти, встановлений НБУ на день постановлення рішення, складає 2165,02 гривень за 100 доларів США.
Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне встановити, що у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та Приватного підприємства «Транском» про стягнення заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості відповідачів за вказаним кредитним договором становить 9 732,35 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення рішення 18 червня 2015 року становить 210 705,38 гривень.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
Втім, суд вважає за необхідне в частині вимог про солідарне стягнення судових витрат з відповідачів відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення таких витрат у солідарному порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога про стягнення у рівних частках з відповідачів судових витрат за сплачений судовий збір.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Керуючись ст. ст. 16, 526, 553, 554, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та Приватного підприємства «Транском» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

18.06.2015