Справа № 357/817/15 Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/3789/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 25.06.2015
У Х В А Л А

іменем України

25 червня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що на забезпечення виконання умов кредитного договору № 385/51/07-ПІ, укладеного 21 травня 2007 року між ОСОБА_3 і ПАТ «Укрсоцбанк», вона за договором іпотеки від 21 травня 2007 року передала в іпотеку банку належні їй житловий будинок по вул.Провальній 24 у м.Біла Церква Київської області і присадибну земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою.

Вказувала, що 4 квітня 2014 року вона отримала від відділу державної виконавчої служби м.Біла Церква постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом 11 лютого 2014 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 1642008,39 грн. За її позовом вказаний виконавчий напис рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 12 червня 2014 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Зазначала, що за своєю природою договір іпотеки є змішаним, а тому на нього поширюються умови договору поруки, в тому числі передбачені ст.559 ЦК України. Вважає, що укладений нею договір іпотеки припинив свою дію, бо банк пропустив передбачений ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячний строк предявлення до неї вимог як до поручителя. Зокрема починаючи із 11 жовтня 2011 року за кредитним договором у позичальника ОСОБА_3 існує заборгованість. Отже у банку виникло право починаючи із 11 жовтня 2011 року протягом 6 місяців предявити вимогу до неї як поручителя про виконання зобовязання. Однак банк предявив таку вимогу лише 11 лютого 2014 року шляхом вчинення виконавчого напису після припинення поруки зі спливом шестимісячного строку. Крім того, вважає, що договір іпотеки припинив свою дію у звязку із збільшенням банком за додатковою угодою від 20 червня 2008 року процентної ставки за користування кредитом без її відома.

Посилаючись на ст.559 ЦК України, просила визнати припиненим іпотечний договір, укладений 21 травня 2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» і виключити із Єдиного державного реєстру заборон відчуження майна запис про державну реєстрацію заборн відчуження нерухомого майна.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує на хибність судового висновку про те, що іпотека не припинилася, та вказує на неврахування судом пропуску банком шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя та збільшення без її відома обсягу відповідальності за кредитом.

Учасники справи, в тому числі апелянт ОСОБА_2 належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не зявилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання договору іпотеки припиненим. При цьому суд виходив з того, що іпотека є видом забезпечення зобовязання відмінним від поруки, а тому положення закону про поруку на іпотеку не поширюються.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно положень ст.546,575 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися заставою. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі:

-припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

- з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що припинення іпотеки можливе лише у визначених законом випадках.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 травня 2007 року між позичальником ОСОБА_3 і АКБ «Укрсоцбанк» (в даний час ПАТ) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/51/07-Пі, з послідуючою додатковою угодою № 1 від 20 червня 2008 року, згідно яких позичальник ОСОБА_3 отримав в банку на споживчі цілі кредит готівкою в розмірі 210000 доларів США строком на 15 років із сплатою 14 % річних за користування грошовими коштами.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком і ОСОБА_2 21 травня 2007 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку належне їй майно: житловий будинок загальною площею 403,5 кв.м. і присадибну земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовані по вул.Провальній 24 у м.Біла Церква Київської області.

У звязку із порушенням позичальником ОСОБА_3 умов кредитного догвоору банк скористався своїм правом зверненя стягнення на предмет іпотеки і за заявою банку приватний нотаріус 11 лютого 2014 року вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог банку про повернення кредиту на суму 1622432,17 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2014 року за позовом ОСОБА_2 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає до виконання у звязку із недоведеністю безспірності заборгованості боржника перед кредитором.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, з урахуванням того, що строк виконання основного зобовязання встановлений у кредитному договорі до 20 травня 2022 року, а також враховуючи те, що за умовами іпотечного договору та закону іпотека діє до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, чого не встановлено, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що на спірні правовідносини поширюються положення закону, що регулюють договір поруки, зокрема поширюються положення ст.559 ЦК України не грунтуються на вимогах закону.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що іпотека є видом забезпечення зобовязання відмінним від поруки, а тому положення закону про поруку на іпотеку не поширюються.

Аналогічні розяснення містить п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якого при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Безпідставні і посилання апелянта на те, що іпотека припинилася у звязку із збільшенням банком процентної ставки і як наслідок збільшенням розміру відповідальності майнового поручителя. В даному випадку за умовами закону та іпотечного договору майновий поручитель ОСОБА_2 відповідає за кредитним договором в межах вартості предмета іпотеки. Тобто обсяг його відповідальності обмежений вартістю предмета іпотеки і не повязується із збільшенням чи зменшенням розміру боргу. Отже у випадку недостатності вартості предмета іпотеки для погашенння боргу майвий поручитель подальшої відповідальності не несе.

Інших доводів незаконності судовго рішення в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 1 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: