Справа №442/3703/15-ц
Провадження №2/442/1334/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 травня 2014 року померла його родичка - ОСОБА_3, яка до дня смерті проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана квартира, по ? ідеальній частині, належала на праві власності ОСОБА_3 та її співмешканцю - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 10 серпня 1995 року Бюро по приватизації житла при Стебницькій міській раді, зареєстрованого Дрогобицьким МБТІ за № 639.

Співвласники даної квартири з 1978 року проживали в ній однією сім'єю, вели спільне господарство, проте, не зареєстрували своїх фактичних шлюбних відносин. Дітей у них не було, оскільки ОСОБА_3 страждала неврастенією з істеричними припадками внаслідок професійного захворювання, була інвалідом III групи, вважалась інвалідом праці. В періоди загострення своєї хвороби потребувала сторонньої допомоги та утримання, яку їй надавав її співмешканець ОСОБА_4 06 листопада 2000 року ОСОБА_4 помер у віці 64 років. На цей час його фактичній дружині - пенсіонерці було 67 років, вона вважалась непрацездатною особою і тривалий час перебувала на утримання померлого. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому ? ідеальну частину вказаної вище квартири, яку фактично прийняла ОСОБА_3, згідно до вимог ст.ст. 527, 531, 548, 549 ЦК УРСР, ч.3 ст.1268 та п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а відтак набула право власності на вказану частину квартири, однак за життя так і не оформила свого права на неї.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 страждала невралгічним захворюванням, яке в останні роки перед її смертю значною мірою загострилось, тому вона потребувала постійної допомоги та догляду. Власних дітей у неї не було, догляд за нею могли здійснювати лише діти (або внуки) її рідної сестри - ОСОБА_5, тобто її сини - ОСОБА_2 або Анатолій. ОСОБА_6 була похилого віку, не могла за станом свого здоров'я доглядати свою сестру і померла 24 лютого 2013 року.

Приблизно з 2008 року по 2010 рік всіляку допомогу, час від часу, надавав їй племінник - відповідач по справі - ОСОБА_2 - син ОСОБА_5. Однак, коли прояви хвороби у ОСОБА_3 стали частішими та проявлялись у все більш гострій формі, до якої додався ще й атеросклероз, останній самоусунувся від догляду за нею та її утримання. Тоді в родині постало питання, хто ж має опікуватись хворою, здійснювати догляд за нею. Його батько, Анатолій, не мав фізичної можливості перебувати біля своєї тітки весь час, оскільки був зайнятий на роботі весь день, отже всю турботу про тітку спочатку взяла на себе мати позивача, а з серпня 2013 року і по час її смерті, до 08.05.2014 року догляд та опіку над ОСОБА_3 здійснював лише він, оскільки в цей період тітку вже не можна було залишати на самоті, так як періодично вона могла вчиняти дії, несумісні з нормальною життєдіяльністю, а відтак могла зашкодити не тільки собі, але й оточуючим. Отже, практично рік він проживав з тіткою, опікувався нею, витрачав власні кошти на придбання ліків для її лікування, надавав їй допомогу у всьому, оскільки через похилий вік та наявність хвороб вона була у безпорадному стані.

В той же час, він неодноразово звертався до відповідача з проханням допомагати у догляді за тіткою, почергово здійснювати опіку над нею, нести спільні витрати. Однак відповідач не погоджувався на його пропозиції, тому на цьому підґрунті у них виникли неприязні відносини. Більше того, відповідач, під час однієї із їхніх розмов зухвало заявив, що у нього є заповіт від тітки і всі її документи, отже квартира і так дістанеться тільки йому.

Слід відзначити, що в моменти нормального самопочуття, які приходили після чергового лікування, ОСОБА_3, яка чекала від відповідача допомоги та підтримки, побачивши таке ставлення, мала намір скасувати свій заповіт, який склала в користь ОСОБА_2, однак не могла цього здійснити, оскільки останній умисно перешкоджав їй у цьому, утримуючи у себе її паспорт, ідентифікаційний код, право власності на квартиру, тощо. На його вимоги повернути документи, відповідач заявляв, що вони загубились. Виготовити дублікати правовстановлюючих документів, в тому числі новий паспорт замість втраченого та ідентифікаційний код, щоб мати можливість змінити заповіт, їм з тіткою не вдалось, так як у віці 80 років 08 травня 2014 року вона померла.

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну їй квартиру № 19 у м. Стебнику Львівської області по вул. Грушевського, 6. Наскільки йому стало відомо, відповідач звернувся до нотаріуса та заявив про своє право на спадщину. Проте, за викладених вище обставин, вважає, що останній має бути усунений від права на спадкування в силу вимог ч. 2 ст. 1224 ЦК України, якою передбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Більше того, відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, хоча міг таку допомогу надавати, розумів свій обов'язок у цьому, знав про необхідність такої допомоги для спадкодавця, саме такі обставини і змусили його звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з»явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився від нього поступила нотаріально завірена заява, щоб розгляд справи проводити у його відсутності. Позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру № 19, що знаходиться у будинку № 6 по вул..М.Грушевського в м.Стебнику.

Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється.

Беручи до уваги клопотання сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Особа, яка вважає, що її право чи інтерес порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких передбачений ст.16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що з врахуванням того, що відповідач позовні вимоги визнає, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов є підставним та підлягає до задоволення

Враховуючи вищенаведене та

керуючись ст.ст. 10, 57, 58, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої 08.05.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ід.н.) право власності на квартиру № 19, загальною площею 32,4 кв.м., житловою - 16,4 кв.м. по вул. Грушевського, 6 у м.Стебнику Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 08.05.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя __________________ Крамар О.В.