УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль», третя особа - ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що в грудні 2013 року їй стало відомо, що відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк «Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 червня 2008 року № 014/035-43/60272 та звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вказаного кредитного договору позивач, нібито, отримала кошти в розмірі 204 000 дол. США та на підставі договору іпотеки від 09 червня 2008 року передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 299,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1. Позивач заперечувала факт підписання вищезазначеного кредитного договору та отримання кредитних коштів, зазначаючи, що підпис на кредитному договорі є підробний та не вчинений іншою особою. Враховуючи викладене, просила визнати недійсним кредитний договір від 09 червня 2008 року № 014/035-43/60272, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 09 червня 2008 року № 014/035-43/60272, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що підписи в оригіналі кредитного договору виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, тому дійшов висновку про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Однак з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до кредитного договору від 09 червня 2008 року № 014/035-43/60272 ОСОБА_3 отримала у ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» кредит у розмірі 204 000 дол. США зі сплатою 14 % річних строком на 120 місяців.

Відповідно до договору поруки від 09 червня 2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, останній зобов'язався відповідати за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 09 червня 2008 року № 014/035-43/60272 (а. с. 13-15).

Зі змісту договору іпотеки, укладеного 09 червня 008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, вбачається що остання передала в іпотеку банку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, на забезпечення зобов'язань за кредитними договорами від 27 вересня 2007 року № 0/2 та від 09 червня 2008 року № 014/035-43/60272 (а. с. 66-69).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, до правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі належать: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили із того, що відповідно до висновку почеркознавчої експертизи позивач не підписувала спірний кредитний договір, тому дійшли висновку про визнання такого договору недійсним.

Однак такого висновку суди дійшли з порушенням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясували, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, з огляду на наступне.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 15 травня 2014 року № 709/710/14-21, підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Позичальник» в наданому на дослідження кредитному договорі від 09 червня 2008 року № 014/03 і 43/60272 виконанні рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (а. с. 142-147).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору

З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

Судами встановлено, що відповідно до меморіального валютного ордеру від 09 червня 2008 року № 0QAU9633 на підставі заяв ОСОБА_3 про видачу готівки від 09 червня 2008 року № 0AGM11707, № 0AGM12711, № 0AGM13846 та № 0AGM11707, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» видало останній кредитні кошти в розмірі 204 000 дол. США, що еквівалентно 989 640 грн (а. с. 70-74).

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що банк передав кошти ОСОБА_3, та між банком та позивачем було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання умов спірного кредитного договору, який ніким не оспорений, не надав вказаним доказам оцінку та дійшов помилкового висновку про відсутність між банком та позивачем правовідносин за спірним кредитним договором та про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме: відсутність волевиявлення позивача в укладенні договору, у зв'язку з його не підписанням; не з'ясував, які ще докази надані позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредиту, які правовідносини виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до таких правовідносин.

Поза увагою судів залишилося і те, що ОСОБА_3 була потерпілою в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України та заявляла цивільний позов про стягнення коштів, в обґрунтування якого посилалась на те, що 09 червня 2008 року вона отримала кредит у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 204 000 дол. США, що підтверджується вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 13 квітня 2010 року, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді : В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук