Номер провадження: 22-ц/785/4723/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації Одеської області, Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути в рівних частках з Управління соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації Одеської області та Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області матеріальну шкоду в розмірі 24 566,10 грн., тобто з кожного із відповідачів по 12 283,05 грн..

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що вона є матірю одиночкою. З 07.04.2005 р. по 01.03.2007 р. вона отримувала відповідну державну допомогу в Татарбунарському управлінні соціального захисту населення. З 01.03.2007 р. вона переїхала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом березня 2007 р. по січень 2014 р. вона неодноразово зверталася до Миколаївсько-Новоросійської сільської ради із заявами про видачу їй відповідних документів і передачу їх до Управління соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації Одеської області для виплати державної допомоги як матері-одиночці. Вона також зверталася з приводу виплати допомоги і до Управління соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації. Однак, до позитивного результату це не привело. Державна допомога призначена не була і не виплачувалася. У звязку з цим вона не отримала протягом вказаного періоду державну допомогу як матір-одиночка у розмірі 24 566,10 грн..

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник Управління соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації Одеської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позову.

Представник Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Посилався на те, що у березні 2007 р. позивачці була видана довідка про склад сімї на підставі записів у погосподарській книзі. Зміни до по погосподарської книги щодо проживання ОСОБА_4 були внесені тільки у червні 2014 р..

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 26.02.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5, представник ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Управління соціального захисту населення Саратської районної державної адміністрації Одеської області в письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважало необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилалося на те, що скарга є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_4 вперше звернулася до управління з приводу виплати державної допомоги тільки 21.02.2014 р., надавши при цьому неповний пакет документів. У звязку з цим у призначенні допомоги було відмовлено. Повторно ОСОБА_4 звернулася до управління з цього ж питання 27.08.2014 р.. Заява була прийнята з неповним пакетом документів. У призначенні допомоги малозабезпеченим сімям було відмовлено. Допомога на дітей одиноким матерям була призначена ОСОБА_4 з урахуванням її доходів з 01.08.2014 р. по 31.01.2015 р. у розмірі 535,12 грн..

Миколаївсько-Новоросійська сільська рада Саратського району Одеської області свого представника в судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки представника не повідомила, заяв та клопотань не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог (а. с. 106 108).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. 1 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми, ст. ст. 15, 16, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів один з яких є органом місцевого самоврядування, а інший органом державної влади, а разом вони є субєктами владних повноважень, з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої невиплатою державної допомоги сімям з дітьми, яка передбачена п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України Про державну допомогу сімям з дітьми.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, завданої субєктом владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства.

Частиною 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Разом з тим, ст. 16 ЦПК України передбачає, що не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Таким чином, вимоги про відшкодування шкоди, завданої субєктом владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства за наявності попереднього рішення постановленого за правилами КАС України, яким визнано протиправними рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень. Такого рішення суду позивачка не надала. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Виходячи з вищевказаного, колегія не приймає до уваги доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які полягають в тому, що неправомірною бездіяльністю відповідачів було завдано матеріальну шкоду, оскільки доказів неправомірності бездіяльності відповідачів суду позивачкою надано не було.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Яковл8євої В.І., а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3