Справа № 199/3038/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стілмет», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, за яким просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як поручителів ТОВ «Стілмет», прострочену заборгованість останнього за укладеним 20 липня 2007 року кредитним договором № 1304 у загальному розмірі 160644,66 доларів США, що еквівалентно 3383176,54 грн.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в суді підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Пояснив, що порука відповідачів не є припиненою, оскільки згідно договорів діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором, а строк позовної давності, який договорами поруки визначений в пять років, переривався предявленням позову до основного боржника ТОВ «Стілмет». Наполягає на тому, що строк предявлення вимоги до поручителів пропущений не був, оскільки банк своєчасно направляв їм вимоги про погашення заборгованості.

Представник відповідача ОСОБА_8 за довіреністю ОСОБА_3 в суді заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що відповідачем пропущений строк давності звернення до суду. Також, позивач пропустив визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя, який має обраховуватися з моменту настання строку погашення зобовязання за кредитним договором. Крім цього, порука ОСОБА_8 була припинена укладенням позичальником та кредитором 06 лютого 2009 року додаткової угоди до кредитного договору, якою без згоди відповідача було збільшено процентну ставку за кредитом.

Представник відповідача ОСОБА_4 за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 в судовому засіданні також заперечила проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтувала пропущенням позивачем строку давності звернення до суду а також припиненням поруки через не предявлення вимоги до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку погашення зобовязання за кредитним договором.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також ТОВ «Стілмет», залучене до участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, за ухвалою суду від 05 червня 2015 року, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за їх відсутності.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивачем до позову додана копія кредитного договору № 1304 (а.с. 17-24), укладеного 20 лютого 2007 року третьою особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Стілмет» з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 20 лютого 2009 року зі сплатою відсотків за їх використання у розмірі 12,6 %.

За ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечене укладенням ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 лютого 2007 року окремих договорів поруки з ОСОБА_5 (а.с. 20-27), ОСОБА_7 (а.с. 29), ОСОБА_4 (а.с. 32-33), ОСОБА_6 (а.с. 35-36), ОСОБА_8 (а.с. 38-39).

За договорами поруки, відповідачі поручилися перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ТОВ «Стілмет» своїх зобовязань за вказаним кредитним договором.

Позивачем надана копія додаткової угоди № 1 до зазначеного кредитного договору (а.с. 25), укладеної 06 лютого 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Стілмет», за якими кредитор та позичальник збільшили відсоткову ставку за кредитом до 19,1 % річних, а також визначили, що при порушенні позичальником будь якого із зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмір 43% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Збільшення обсягу відповідальності поручителів було узгоджене з укладенням відповідних додаткових угод до договорів поруки з відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 28, 31, 34, 37).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З розрахунку заборгованості (а.с. 7-16) вбачається, що, позичальник ТОВ «Стілмет» станом на 20 квітня 2015 року має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 79462,72 долари США, за нарахованими відсотками у розмірі 3429,44 долари США.

Розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорений.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За п. 5.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який виплачується пеня. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату щоденного нарахування.

У звязку з простроченням ТОВ «Стілмет» повернення кредиту та сплати відсотків, позивачем на підставі п. 5.1 кредитного договору здійснене нарахування пені у розмірі, 1637467,65 грн., що є еквівалентом 77752,50 доларів США.

Розрахунок суми пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорений.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_8, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 598 ЦК України, за якими зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-173цс12 від 20 лютого 2013 року, згідно якого До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Позивачем, у межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 27 ЦПК України, не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження надання згоди ОСОБА_8 на підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором згідно додаткової угоди № 1 від 06 лютого 2009 року. Підвищення розміру процентів за користування кредитом є такою зміною основного зобовязання, яка збільшила обсяг відповідальності ОСОБА_8 як поручителя. Оскільки зазначена зміна основного зобовязання відбулася без згоди поручителя ОСОБА_8, порука останнього на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України припинилася.

Із припиненням поруки, відповідно, припинився і обовязок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_8 слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з решти відповідачів, суд виходить з приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якими порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

За умовами укладених з відповідачами договорів поруки, порука діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 11 договору), що не є визначенням строку дії поруки.

Таким чином, порука ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 діяла протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання, який п. А.3 кредитного договору визначений 20 лютого 2009 року.

Протягом шести місяців від цієї дати позивач з відповідним позовом щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором до суду не звертався.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-128цс14 від 08 жовтня 2014 року, за яким установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилися.

За наведених обставин, порука ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з 21 травня 2009 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася, отже припинився і обовязок поручителів нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Посилання представника позивача на те, що позивач своєчасно предявляв вимоги до відповідачів шляхом спрямування їм відповідних письмових вимог, судом відхиляється, оскільки пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову, а з позовом до суду позивач звернувся вперше 24 квітня 2015 року (а.с. 1).

Відповідний правовий висновок викладений Верховним судом України у постанові № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, який на згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України враховується судом.

Посилання представника позивача на те, що протягом шести місяців від дня настання строку основного зобовязання позивач вживав заходів щодо стягнення заборгованості з позичальника, судом до уваги не приймається, оскільки чинним законодавством не передбачене поновлення, продовження, зупинення або переривання передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителів.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 також слід відмовити.

Доводи представників відповідачів щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності судом відхиляються з наступних підстав.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Крім цього, суд керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-170цс13 від 17 вересня 2014 року, за яким звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав припинення права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, тобто відмовив у задоволенні позовних вимог у звязку з їх безпідставністю, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають у звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Стілмет», про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :