Справа № 379/1449/15-ц
Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого: Василенка О.М.
при секретарі: Сальник О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
Позивач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України.
Судом встановлено, що позивач 25 лютого 2015 року, згідно письмової розписки, позичив відповідачу за цим позовом кошти в сумі 13 000 грн.. За умовами даного договору позики останній зобов'язувався повернути вказану грошову суму в повному розмірі у строк до 10 березня 2015 року.
Проте, до зазначеної у розписці дати, відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання належним чином та не повернув позивачеві суму позики.
В звязку з тим, що в добровільному порядку відповідач не бажає повертати суму боргу та сплачувати позивачу понесені ним інфляційні збитки та три проценти річних за фактичне користування його коштами, останній звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник, у відповідності до ст. 1049 вказаного Кодексу, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний згідно ст. 1050 ЦК України сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а коли прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язанням має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Беручи до уваги вищевикладене, суд, будучи у відповідності до ст. 11 ЦПК України при розгляді справи обмеженим заявленими сторонами вимогами і наданими ними доказами, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Сплачений позивачем судовий збір, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 15, 60, 88, 208, 209, 212215, 218. 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1046-1051 ЦК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:ОСОБА_3