Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 242/3870/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Моцний О.С.
Номер провадження 22-ц/778/3887/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кримської О.М.

Суддів Краснокутської О.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі ДП «Селидіввугілля»), третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя на виробництві.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 17 січня 2011 року позивач працював на Відокремленому підрозділі «Шахта «Курахівська» ДП «Селидіввугілля».

20 серпня 2011 року під час виконання ним трудових обовязків, отримав травму на виробництві забій поперекового хребта, закритий перелом обох седаличних кісток, справа зі зміщенням, забита рана потиличної області голови, за наслідками якої складено акт за формою Н-1 № 11 від 27 серпня 2011 року. Первинно Медико-соціальною експертною комісією йому встановлено 40 % втрати професійної працездатності.

Вказані обставини спричинили позивачу моральну шкоду внаслідок тривалого фізичного болю за наслідками отриманої травми, а також зміни ритму життя внаслідок потреби в лікуванні та заборони працювати в підземних умовах, заборони важкої фізичної праці та довготривалої ходьби.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000, 00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 12000, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ДП «Селидіввугілля» на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ДП «Селидіввугілля» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У засідання судової колегії сторони не з»явились, повідомлені про час і місце розгляду справи в порядку,передбаченому ст.ст.74-76 ЦПК України,Причини неявки не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ДП «Селидіввугілля» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2011 року ОСОБА_3 прийнятий ВП «Шахта «Курахівська» проходчиком 4 розряду на ділянку підготовчих робіт з повним робочим днем у шахті.

На підставі акту за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві № 11 від 27 липня 2011 року та акту розслідування нещасного випадку, затверджених виконуючим обов»язки директора ВП «Шахта «Курахівська» за формою Н5 від 27 липня 2011 року, нещасний випадок з ОСОБА_3 стався 20 липня 2011 року, причиною якого є організаційна невиконання вимог інструкції з охорони праці порушення ОСОБА_3 вимог п. 9.40.1, п. 9.40.2 «Системи керування виробництвом та охороною праці у вугільній промисловості», п. 1.11, п. 2.2 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці у шахті прохідника», в частині безпечних засобів при розгрузці елементів крепі, який не оглянув своє робоче місце перед початком виконання робіт. (а.с. 16-18, 19-20).

Діагноз: забій поперекового хребта, закритий перелом обох седаличних кісток, справа зі зміщенням, забита рана потиличної області голови.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10ААА № 31150 від 04 липня 2012 року, виданої МСЕК м. Красноармійська, ОСОБА_3 встановлено вперше з 04 липня 2012 року по 01 серпня 2013 року 40 % втрати професійної працездатності.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10ААА № 246354 від 02 квітня 2014 року, виданої МСЕК м. Красноармійськ, ОСОБА_3 встановлено повторно з 02 квітня 2014 року по 01 травня 2015 року 50 % втрати професійної працездатності. (а.с. 21).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 12000, 00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме на власника або уповноваженого ним органу покладається обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, тому з урахуванням глибини моральних страждань, які зазнав позивач в результаті трудового каліцтва, визначив розмір морального відшкодування.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно застосував вищевказані норми матеріального права, якими визначено, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини, нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав трудове каліцтво стався під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язаний з виробництвом, тому наявні у зв'язку з цим підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди був доведений в суді першої інстанції такими письмовими доказами, як актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом № 11 від 27 липня 2011 року за формою Н 1 та актом розслідування нещасного випадку ,затверджених В.о. директора ВП «Шахта «Курахівська» за формою Н5 від 27 липня 2011 року, так і медичною документацією та довідками МСЕК..

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з відповідача, врахував вимоги закону та прийняв до уваги роз'яснення п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди оцінивши характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, неможливість відновлення та урахував інші обставини. Зокрема, суд врахував глибину моральних страждань, з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також стан його здоров'я, характер, тривалість, важкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір на відшкодування шкоди та навів мотиви прийняття доказів, якими це підтверджується. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відшкодування моральної шкоди передбаченої ст. 237-1 КЗпП України відбувається наряду із застосуванням ст. 23 ЦК України, яка містить законодавче визначення поняття моральної шкоди та передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2004р від 27.01.2004р. у справі N 1-9/2004 визначено,що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом першої інстанції обґрунтовано застосовані зазначені норми законодавства та саме з принципів розумності і справедливості виходив суд першої інстанції, зробивши висновок про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000, 00 грн.

Судова колегія вважає,що завданням шкоди здоров»ю позивачеві безсумнівно завдано і моральної шкоди,розмір якої судом встановлений правильно.

Доводи апелянта ДП "Селидіввугілля" в особі ВП "Шахта "1-3 Новогродівська", який вважає, що не має нести цивільно-правову відповідальність за спричинену моральну шкоду позивачу є неприйнятними, оскільки суперечать вищенаведеним обставинам, та нормам матеріального права.

Посилання на те,що встановлення факту спричинення моральної шкоди за п.1.1 «Порядку встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам,яким заподіяно ушкодження здоров»я,є обов»язком медико-соціальної експертної комісії ,висновок якої про це відсутній, є неспроможними,оскільки такий висновок є одним із доказів у справі,якому у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України суд надає оцінку у сукупності з іншими доказами.

Як вже зазначено, із здобутих у справі доказів вбачається,що Факт спричинення позивачу моральної шкоди був доведений в суді першої інстанції такими письмовими доказами, як актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом № 11 від 27 липня 2011 року за формою Н 1 та актом розслідування нещасного випадку ,затверджених в.о. директора ВП «Шахта «Курахівська» за формою Н5 від 27 липня 2011 року, так і медичною документацією та довідками МСЕК,яким суд,вирішуючи питання про наявність моральної шкоди і її розмір, надав належної оцінки.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновком суду першої інстанції та їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: