Справа № 462/5104/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (треті особи: директор Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_2, первинна профспілкова організація Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», виконуючий обов'язки директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» ОСОБА_3) про скасування догани, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконними та скасувати наказ ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 167 від 08 травня 2015 року «Про дисциплінарні стягнення. Про усунення недоліків по організації роботи в шкідливих умовах праці» в частині оголошення за неналежне виконання службових обов'язків їй догани та наказ № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень»; поновити її на роботі на посаді начальника цеху гальванопокриття (002) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА з 23 червня 2015 року; стягнути з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 23.09.1998 року працювала на посаді начальника цеху гальванопокриття (002) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА». Дисциплінарне стягнення у виді догани було застосовано до неї відповідно до наказу № 167 від 08.05.2015 року більше ніж через шість місяців після вчинення проступку, оскільки карти умов праці, які вона не підписала, були здані нею ще у травні 2012 року. Наказом № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» її було звільнена на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з причини того, нібито з її вини під час інвентаризації в цеху була виявлена фактична відсутність електроліту із вмістом срібла в кількості 17184,32 грам в її цеху 002, і вона нібито протягом 2000-2015 року складала звіти по дорогоцінних металах та вносила в них нібито неправдиві дані про наявність електроліту із вмістом срібла в центральну бухгалтерію, чим грубо порушила свої посадові обов'язки. Даних порушень вона не вчиняла, виконувала свої обов'язки сумлінно, вважає, що мене абсолютно безпідставно звільнено. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи в.о. директора ОСОБА_3 проти позову заперечили, пояснивши, що наказом від 15.10.2010р. № 243 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в 2010-2011рр..» було вирішено провести в 2010-2011 роках атестацію робочих місць за умовами праці в структурних підрозділах ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», зокрема цеху 002, а начальників підрозділів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», зокрема і позивача, було зобов'язано створити робочу атестаційну комісію і призначити відповідального за формування закріплених за підрозділом вихідних даних. Проте позивач в порушення вимог зазначеного наказу не підписала чотири карти умов праці, в зв'язку з чим атестації робочих місць за умовами праці в 2010-2011рр. не була проведена, і тому наказом ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 167 від 08 травня 2015 року позивачу була оголошена догана. 16.06.2015 року за наслідками перевірки цеху 002 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», яка проводилася на підставі наказу від 10.06.2015 року № 225 був складений акт інвентаризації матеріальних цінностей, було виявлено, що позивач не відображала фактичну наявність електроліту у звіті цеху про рух дорогоцінних металів, а також зазначено, що після нескладних розрахунків, в наявності виявлено 2885,2178 гр. срібла в електроліті, який використовується у виробництві. Фактична кількість срібла перевищує кількість, яка вказана в книжних даних звіту про рух дорогоцінних металів цеху 002, і тому наказом № 239 від 22.05.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» позивача було звільнено з посади начальника цеху гальванопокриття за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором. Крім того, електроліт, який зберігався в цеху 002 більше ніж 15 років є не електролітом, а його відходами, які є небезпечними, проте позивач нічого не доповідала це керівництву заводу, чим грубо порушила покладені на неї обов'язки. В зв'язку з наведеним, просять у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник ПК ПО ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» проти позову заперечив, пояснивши, що він є головою профспілкового комітету заводу, він знає позивача, як доброго працівника, щодо законності звільнення позивача, то нічого пояснити не зміг, оскільки був відсутній на профспілкових зборах, які надали згоду на звільнення позивача, розглянувши подання адміністрації про її звільнення.

Суд ухвалив розглядати справу без участі третьої особи ОСОБА_2, який, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився, жодних документів до суду про причини своєї неявки не надав, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача та третіх осіб, свідків, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 23.09.1998 року працювала на посаді начальника цеху гальванопокриття (002) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» /а.с.55/, та наказом директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_2 № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» позивача було звільнено зі займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України з 23.06.2015 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором /а.с.14/.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у пунктах 22 та 27 роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Під час роботи позивача на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» наказом № 167 від 08 травня 2015 року «Про дисциплінарні стягнення. Про усунення недоліків по організації роботи в шкідливих умовах праці» ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов'язків була оголошена догана /а.с.11/.

Зі змісту вищевказаного наказу вбачається, що підставою оголошення позивачу догани слугувало те, що відповідно до наказу від 15.10.2010р. № 243 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в 2010-2011рр..» відділом головного технолога мало бути організовано проведення атестації робочих місць за умовами праці, на виконання «Порядку про проведення атестації робочих місць умовами праці», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992р. Але роботи були проведені не в повному обсязі, тобто, були проведені лабораторні дослідження, зроблено фотографії робочого дня зі шкідливими умовами праці та складено карти умов праці, які підписані членами комісії, але частина документів, а саме, в цеху гальванопокриття (002) карти умов праці гальваніків на дільницях нікелювання, сріблення, коректувальників ванн на гальванічних дільницях нікелювання та хімічного нікелювання, прибиральника виробничих приміщень на дільницях цинкування та анодування, малярній не підписані, з невідомих причин, позивачем ОСОБА_1, начальником цеху гальванопокриття (002), а ОСОБА_4, головним інженером заводу не затверджені. Не було оформлено наказу про результати атестації робочих місць те подано на підпис директору заводу, не проведено Державної експертизи якості атестації робочих місць за умовами праці.

Наказом від 15.10.2010р. № 243 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в 2010-2011рр..» /а.с.82/ було вирішено провести в 2010-2011 роках атестацію робочих місць за умовами праці в структурних підрозділах ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», зокрема цеху 002, а начальників підрозділів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», зокрема і позивача, було зобов'язано створити робочу атестаційну комісію і призначити відповідального за формування закріплених за підрозділом вихідних даних. Наказом цеху 002 № 20 від 25.10. 2010 року була створена цехова комісія, головою якою була позивач /а.с.91/.

У додатку № 3 до наказу від 15.10.2010р. № 243 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в 2010-2011рр..» було закріплено відповідальних за формування розділів та граф «Карти умов праці», зокрема відповідальними за заповнення розділу І «Оцінка факторів виробничого середовища та трудового процесу» та розділу ІУ «Рекомендації покрашення умов праці» були призначені підрозділи, де проводиться атестація /а.с.175/.

Проте в цеху гальванопокриття (002) карти умов праці гальваніків на дільницях нікелювання, сріблення, коректувальників ванн на гальванічних дільницях нікелювання та хімічного нікелювання, прибиральника виробничих приміщень на дільницях цинкування та анодування, малярній не були підписані позивачем, що підтверджується чотирма картами умов праці /а.с.165-172/.

Факт того, що позивач не підписала карти умов праці працівників цеху 002 був виявлений на початку травня 2015 року. Згідно з актом від 06.05.2015 року /а.с.86/, складеного працівниками ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», позивачу було запропоновано надати з цього приводу пояснення, від надання яких вона відмовилася, що позивачем не заперечується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Аналізуючи наказ від 15.10.2010р. № 243 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в 2010-2011рр..» суд приходить до висновку, що граничний строк проведення атестації закінчувався 31.12.2011 року, оскільки в зазначеному наказі чітко вказано, що атестацію робочих місць за умовами праці в структурних підрозділах ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» мало бути проведено в 2010-2011 роках, що визнається всіма учасниками судового процесу, а відтак і карти умов праці мали бути підписані позивачем не пізніше 31.12.2011 року.

Згідно з ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

З аналізу вищевказаної норми КЗпП України слідує, що інститут дисципліни праці не допускає можливості застосування дисциплінарного стягнення, якщо з дня порушення трудової дисципліни пройшло більше шести місяців.

Таким чином, оскільки атестація робочих місць за умовами праці мала бути завершена 31.12.2011 року, а відтак граничний термін підписання позивачем карт умов праці також закінчувався цим терміном, а не підписання цих актів ОСОБА_1 було виявлено лише у травні 2015 року, то і застосування до неї дисциплінарного стягнення було неможливе, в зв'язку із закінченням встановленого законом граничного строку, передбаченого ч. 2 ст. 148 КЗпП України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наказ № 167 від 08 травня 2015 року «Про дисциплінарні стягнення. Про усунення недоліків по організації роботи в шкідливих умовах праці» в частині оголошення за неналежне виконання службових обов'язків ОСОБА_1 догани є незаконним, оскільки винесений з порушенням вимог ст. 148 КЗпП України, а відтак такий підлягає скасуванню у судовому порядку.

Щодо наказу ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника цеху гальванопокриття за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором, то такий наказ також є незаконним, виходячи з наступного.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у п. 23 роз'яснено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Беручи до уваги, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани, застосоване до позивача відповідно до наказу № 167 від 08 травня 2015 року, який визнаний судом незаконним та скасований, було застосовано до позивача з грубим порушенням трудового законодавства, а також те, що інших дисциплінарних стягнень до позивача протягом року не застосовувалося, то і наказ № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» в частині звільнення ОСОБА_1 не може залишатися в силі, оскільки звільнення працівника за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами може відбуватися лише за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором.

Крім того, суд вважає, що оскаржуваний наказ № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» в частині звільнення ОСОБА_1 є незаконним також з інших підстав, з огляду на таке.

16.06.2015 року за наслідками перевірки цеху 002 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», яка проводилася на підставі наказу від 10.06.2015 року № 225 /а.с.89,90/ був складений акт інвентаризації матеріальних цінностей /а.с.98,99/, в якому було зазначено, що комісія зробила висновок, що позивач не відображала фактичну наявність електроліту у звіту цеху про рух дорогоцінних металів, а також зазначено, що після нескладних розрахунків, в наявності виявлено 2885,2178 гр. срібла в електроліті, який використовується у виробництві. Фактична кількість срібла перевищує кількість, яка вказана в книжних даних звіту про рух дорогоцінних металів цеху 002.

Позивач з цього приводу надала письмові пояснення від 17.06.2015 року /а.с.95/.

Як убачається з вищевказаних пояснень та матеріалів справи 17.05.2000 року між ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», та ПДНВЦ «Прогрес» був укладений договір схову № 4, згідно з умовами якого ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» прийняло від ПДНВЦ «Прогрес» на тимчасове зберігання (на два місяці) електроліт ціаністого сріблення /а.с.27/. Того ж числа позивач прийняла на тимчасове зберігання електроліт ціаністого сріблення в чистоті 12936,45 гр. та осадки з електроліту ціаністого сріблення в чистоті 4247,87 гр. срібла, всього 17184,32 гр., що підтверджується актом прийомки /а.с.28/.

Наказом № 134 від 12.07.2000 року «Про заходи по забезпеченню відповідного порядку отримання, видачі, перевезення сильнодіючих отруйних речовин» /а.с178,179./ позивача було призначено відповідальним за упаковку вищевказаного електроліту, а також було створено комісію для видачі та завантаження цього електроліту, головою якої було призначено головного технолога ОСОБА_5, а контроль за виконання цього наказу був покладений на заступників директора ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Проте зазначений наказ в частині видачі та завантаження електроліту так і не був виконаний. Ніхто з представників відповідача та третіх осіб так і не зміг пояснити суду причини невиконання цього наказу. За таких обставин, зазначений електроліт лишився на зберіганні в цеху 002, хоча жодним документом ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» позивача не було призначено відповідальним за зберігання цього електроліту.

З аналізу інвентаризаційно-порівняльних відомостей дорогоцінних металів в гальванічному виробництві (в розчинах, електролітах), зокрема у відомості за станом на 01.07.2015 року /а.с.127,128/, вбачається, що в цих відомостях постійно відображалося наявність електроліту в чистоті 17184,32 гр. срібла, а відтак висновок комісії, який міститься в акті від 16.06.2015 року про те, що позивач не відображала фактичну наявність електроліту у звіті цеху про рух дорогоцінних металів не відповідає дійсності та спростовується вищевказаними доказами.

Суд критично ставиться до твердження представників відповідача та третьої особи, що позивачем у звітах мало бути зазначено, що в цеху 002 наявні відходи електроліту, а не електроліт в чистоті 17184,32 гр. срібла, оскільки з аналізу договору схову № 4 від 17.05.2000 року та інших вищезазначених документів чітко вбачається, що позивачем був прийнятий на склад електроліт ціаністого сріблення та осадки з електроліту ціаністого сріблення, а не його відходи. За таких обставин, в позивача не було ніяких підстав відображати у звітах, що в цеху 002 відсутній електроліт в чистоті 17184,32 гр. срібла.

В наказі № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» зазначено, що підставою для її звільнення слугувало те, що позивач протягом 2000-2015р.р. складала звіти по дорогоцінних матеріалах та вносила в них неправдиві дані про наявність електроліту із вмістом срібла та подавала в центральну бухгалтерію, чим грубо порушила свої посадові обов'язки.

Аналізуючи вищевказаний наказ, а також дотримання відповідачем правил та порядку застосування дисциплінарних стягнень, суд бере до уваги те, що коло обов'язків начальна цеху 002 ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» чітко визначено його посадовою інструкцією /а.с.58-62/.

Зі змісту зазначеної посадової інструкції вбачається, що в обов'язки начальника цеху 002 не входить складання звітів по дорогоцінних матеріалах.

Зазначений обов'язок покладений на інженера-технолога цеху 002 ОСОБА_8, що підтверджується договором про повну матеріальну відповідальність, укладеного між останньою та ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», зі змісту п.п. «в» п. 2 зазначеного договору вбачається, що ОСОБА_8 зобов'язується вести облік, складати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей /а.с.92/. Як убачається з пояснень ОСОБА_8, які вона надала у судовому засіданні, як свідок саме вона складала звіти цеху про рух дорогоцінних металів, а позивач лише їх підписувала, що не заперечується представниками відповідача та третьої особи.

Крім того, свідок зі сторони відповідача провідний-бухгалтер ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_9 пояснила, що ніяких порушень позивач при складанні звіту по дорогоцінних матеріалах не допускала.

З протоколу розширеної наради засідання первинної профспілкової організації ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 206 від 22.06.2015 року вбачається, що профспілковий комітет, розглянувши подання адміністрації від 19.06.2015 року щодо звільнення позивача надав таку згоду в зв'язку з тим, що позивач допустила зберігання отруйних речовин на території цеху без відома керівництва /а.с.96/. Проте з наказу № 134 від 12.07.2000 року «Про заходи по забезпеченню відповідного порядку отримання, видачі, перевезення сильнодіючих отруйних речовин» чітко вбачається, що керівництву відомо було про зберігання в цеху 002 електроліту, оскільки контроль за виконанням цього наказу був покладений на заступників директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які фактично самоусунулися від виконання цього наказу.

За таких обставин, суд розцінює, що первинна профспілкова організація ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» формально розглянула подання адміністрації від 19.06.2015 року щодо звільнення позивача, без урахування всіх обставин.

Крім того, аналізуючи протокол № 206 від 22.06.2015 року та наказ № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень», суд приходить до висновку, що первинний профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача зовсім з інших причин, ніж позивача було звільнено відповідно до зазначеного наказу.

Суд не бере до уваги твердження представників відповідача та третьої особи про те, що в діях позивача є вина в тому, що під час перевірки цеху, яка проводилася 16.06.2015 року, комісією було виявлено кількість срібла в електроліті, котра перевищувала кількість, яка була вказана в книжних даних звіту про рух дорогоцінних металів цеху 002, оскільки відповідно до наказу від 30.04.2015 року № 138 «Про відсторонення від виконання службових обов'язків» /а.с.10/ позивач з вищевказаної дати була відсторонена від роботи, а відтак не підписувала ніяких документів з 30.04.2015 року по день свого звільнення, і тому вона не може нести відповідальності за точність даних, які містяться у відомості дорогоцінних металів в гальванічному виробництві (в розчинах, електролітах) за станом на 01.07.2015 року /а.с.127,128/.

Крім того, як з'ясовано в судовому засіданні вміст срібла в електроліті, який використовується у виробництві в цеху 002, визначається за спеціальною формулою інженером-технологом цеху 002 ОСОБА_8 на підставі лабораторних досліджень, які проводяться в лабораторії підприємства, та результати яких заносяться в журнал з обліку аналізів електролітів і розчинів /а.с.180-185/, з якого вбачається, що кількість срібла в електроліті в різні періоди року може мати відмінні один від одного показники. Так, наприклад, у вищевказаному журналі зазначено, що після проведення лабораторних досліджень встановлено, що кількість срібла в електроліті, який знаходиться у першій ванні в цеху 002, станом на 01.04.2015 року становила 5,77 грам, станом на 29.04.2015 року - 4,41 грам, станом на 02.06.2015 року - 3,73 грам /а.с.183/.

За таких обставин, різні показники вмісту срібла в електроліті в цеху 002 в різні періоди року ніяким чином не може однозначно свідчити про наявність ознак дисциплінарного проступку в діях будь-кого з працівників цеху, в тому числі в діях начальника цього цеху.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» за дії, які не вчиняла, та які не входять до кола її обов'язків згідно з вимогами її посадової інструкції, а відтак позивач була звільнена на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України без законних на то підстав, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, і тому оскаржуваний наказ № 239 від 22 червня 2015 року в частині звільнення позивача з посади начальника цеху гальванопокриття за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором (пункт 1 наказу) є незаконним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, скасовувати вищевказаний наказ в цілому правових підстав немає, оскільки він стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності і інших працівників ДП «ЛДЗ «ЛОРТА».

Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як убачається з довідки про заробіток позивача /а.с.103/, то він за квітень та травень 2015 року разом становив 10313,75 грн. У такому випадку середньоденний заробіток позивача за цих два місяці згідно з нормою робочого часу, де кількість робочих днів - 40 днів, становить 257 грн. 84 коп. (10313,75 грн. : 40 = 257 грн. 84 коп.). Вимушений прогул складає 111 днів, а саме за червень - 6 днів, липень - 23 дні, серпень - 20 днів, вересень - 22дні, жовтень - 21 день, листопад - 19 днів. Таким чином, сума оплати часу вимушеного прогулу становить 28620 грн. 24 коп. (111 днів х 257 грн. 84 коп. = 28620 грн. 24 коп.).

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановленою частиною другою цієї статті.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежності.

Протиправними діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки позивач, будучи незаконно звільнена, перенесла психологічний стрес, був порушений звичний життєвий ритм позивача і їй необхідно було докладати додаткових зусиль для його поновлення

Разом з тим, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. задоволенню підлягають частково, оскільки позивачами не представлено доказів того, що внаслідок порушення його трудових прав ним були перенесені страждання, які можуть бути виражені у грошовому еквіваленті розміром у 5000 грн. Суд вважає за потрібне стягнути з відповідача 2500 грн. моральної шкоди на користь позивача, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Крім того, з відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн., що підтверджується квитанцією /а.с.26/.

Також, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 316 гривень 20 коп. ((28620 грн. 24 коп. + 2500 грн. + 500 грн.) х 0,01% = 316 гривень 20 коп.)

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-62, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України , суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» № 167 від 08 травня 2015 року «Про дисциплінарні стягнення. Про усунення недоліків по організації роботи в шкідливих умовах праці» в частині оголошення за неналежне виконання службових обов'язків ОСОБА_1 догани.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» № 239 від 22 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 Про накладення дисциплінарних стягнень» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника цеху гальванопокриття за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором.

ОСОБА_1 поновити на роботі на посаді начальника цеху гальванопокриття (002) Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 23 червня 2015 року.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод» «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28620 (двадцять вісім тисяч шістсот двадцять) гривень 24 коп. та провести з цієї суми стягнення податків та обов'язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати.

Стягнути з Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень 00 коп. моральної шкоди та 500 гривень 00 коп. витрат на правову допомогу. Всього стягнути 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» в дохід держави 316 гривень 20 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.