Справа № 463/6674/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/3948/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Копняк С.М.,

суддів: Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретар - Матяш С.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 березня 2015 року оскаржила позивач ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є можливість одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому звернення з даним позовом є передчасним. До матеріалів справи долучено відповідь Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 29 січня 2015 року, з якої вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом лише після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Однак, поза увагою суду було залишено той факт, що нотаріусу було надано свідоцтва про право власності на квартиру, яке видано Виконавчим комітетом ЛМР від 31 березня 1997 року, з даних якого вбачається, що власниками 1/9 квартири за адресою АДРЕСА_1 був чоловік апелянта ОСОБА_9 Враховуючи те, що Свідоцтва про право власності на квартиру є правовстановлюючим документом, у нотаріуса були всі правові підстави для видачі Свідоцтва про право на спадщину. Даний документ нотаріусом до уваги не взято. Таким чином, відповідь Четвертої Львівської державної нотаріальної контора від 29 січня 2015 року свідчить про відсутність умов для отримання згаданого свідоцтва у позасудовому порядку, а тому, на думку апелянта, у позивача були всі підстави для звернення до суду з даним позовом.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити та визнати за нею в порядку спадкування право власності на 1/9 частину квартири, що знаходиться у м.львові по вул.Котина, 2/33.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 31.03.1997р. (а.с.4) квартира АДРЕСА_1, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10 та членам його сім'ї: ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_4 На 2/3 частини від 1/9 частини квартири, що належали ОСОБА_11, 10.10.2014р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3, крім цього 10.10.2014 р. видано свідоцтво про право на спадщину на ? від 1/9 частини квартири, яка належала ОСОБА_10 Також, 27.10.2014 р. видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 від 1/9 частини квартири, яка належала ОСОБА_10

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.5) ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9

Останній був чоловіком позивача, що підтверджується копією паспорта останньої (а.с.6) та батьком відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.20).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 ст.1258, ст.1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.23 Постанови від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що оскільки, позивачем не подано доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позовні вимоги за первісним позовом про визнання права власності на спадкове майно без підтвердження належними доказами відсутності умов для одержання Свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, є передчасними, а тому в задоволенні первісного позову відмовив.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги також є передчасними з тих же підстав, відповідно задоволенню не підлягають.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки, як вбачається з копії листа Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 29.01.2015р. №254/02-14 відповідачу не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а роз'яснено про необхідність, у разі відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на частину квартири, в тому числі про визначення за померлим 1/9 частки в квартирі, звернутися до суду із позовом про визнання за померлим 1/9 частки в приватизованій у спільно-сумісну власність квартирі. Постанова про відмову у вчиненні дій нотаріусом, у відповідності до вимого п.3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не виносилась

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.