Провадження № 22-ц/779/1064/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника ПАТ «Альфа Банк» Ємчука А.В.,

представника ОСОБА_5- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_5, приватний нотаріус Глущенко Інна Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_5, приватний нотаріус Глущенко Інна Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що всупереч ч.1 ст.16 Закону України «Про іпотеку» оспорюваний договір іпотеки не містить положень про те, які саме права на земельну ділянку, на якій розміщені об'єкти незавершеного будівництва, передаються в іпотеку, і який обсяг прав на земельну ділянку передається в іпотеку. Крім того, на вказаному договорі на думку апелянта, відсутній посвідчувальний напис нотаріуса про посвідчення такого договору саме між ЗАТ «Альфа-Банк» та позивачем. Так, з наявного в іпотечному договорі посвідчувального напису вбачається, що нотаріусом перевірялась правоздатність та дієздатність ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та повноваження його представника, однак жодних відомостей щодо перевірки деліктоздатності ЗАТ «Альфа Банк» та повноважень його представника договір не містить. Виправлення у посвідчувальному написі нотаріуса в іпотечному договорі, на думку апелянта були вчинені під час судового розгляду справи в 2015 році, в той час як «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року втратила чинність на момент вчинення нотаріусом посвідчувального напису, а згідно п.5.4.12 «Правил ведення нотаріального діловодства» виправлення можуть бути зроблені тільки під час вчинення нотаріальної дії.

З цих підстав рішення суду першої інстанції представник апелянта просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив про її задоволення.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги вважає обґрунтованими, просить оскаржене рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,04.01.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №800002935 про надання кредиту в сумі 208000 доларів США під 13.75% річних строком повернення до 04.01.2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір. Згідно п.3.1 предметами іпотечного договору є: об'єкт незавершеного будівництва відпочинкового комплексу за адресою АДРЕСА_1, Івано-Франківської області; об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку за адресою с. Крихівці, АДРЕСА_1, Івано-Франківської області; земельна ділянка площею 0,0804 га на якій розміщені ці об'єкти з цільовим призначенням:будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказаний іпотечний договір було посвідчено нотаріусом Івано-Франківського МНО Глущенко І.В. та зареєстровано в реєстрі за №07 (67-69, 86-88,89).

Звертаючись до суду з вимогами про визнання іпотечного договору недійсним, ОСОБА_2 вказував на, те, що такий договір не відповідає вимогам ст.16 Закону України «Про іпотеку», та посвідчений з порушенням вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, на підставі наявних матеріалів справи, оглянутого та дослідженого в судовому засіданні оригіналу іпотечного договору, пояснень сторін, на основі норм чинного законодавства прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Так, Законом України «Про іпотеку» (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 575 ЦК України іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 5 Закону № 898-ІV предметом іпотеки є об'єкти нерухомого майна та об'єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна.

Об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Виходячи з положень ст.133 ЗК України предметом іпотеки може бути земельна ділянка, що належить іпотекодавцеві на праві власності. Земельна ділянка або право на неї може бути передано у заставу лише за умови присвоєння земельній ділянці кадастрового номера в порядку, визначеному законом.

Статтею 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо в іпотеку передається будівля (споруда), розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. І навпаки, якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом із цими будівлями (спорудами).

Згідно з ч. 2 ст.5, ч.2 ст.16 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов'язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об'єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка). Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України в ухвалі від 8 грудня 2010 р. у справі № 6-50440св10.

При цьому слід зазначити, що на час укладення оспорюваної угоди, за позивачем було у встановленому порядку зареєстровано право власності, як на земельну ділянку, так і на незавершені будівництвом об'єкти відпочинкового комплексу, що знаходяться на цій земельній ділянці.

За таких обставин, доводи апелянта в частині порушення нотаріусом ст.16 Закону України «Про іпотеку» під час посвідчення іпотечного договору є безпідставними, та фактично зводяться до обґрунтування і одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Що стосується застережень апелянта щодо посвідчувального напису нотаріуса в іпотечному договорі, а також перевірки нотаріусом деліктоздатності іпотекодержателя, то слід зазначити наступне.

У вступній частині іпотечного договору, зазначено найменування сторін, які укладали між собою такий договір, їх реквізити, та анкетні дані. Виходячи з вищевикладеного, в присутності нотаріуса, останнім встановлено особу іпотекодавця, іпотекодержателя, та представника ЗАТ «Альфа Банк», перевірено обсяг їх дієздатністі. Та обставина, що в посвідчувальному написі іпотечного договору нотаріусом замість найменування позивача ЗАТ «Альфа Банк» було помилково зазначено ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», жодним чином не спростовує факт встановлення осіб, між якими укладався договір іпотеки, та які підписували вказаний договір у присутності нотаріуса. Крім того, у відповідності до вимог «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої Наказом МЮУ від 03.03.2004 року №20/5, нотаріусом внесено виправлення в посвідчувальному написі, і такі виправлення не суперечать вимогам діючої на той час Інструкції.

Що стосується доводів апелянта в тій частині, що виправлення в посвідчувальному написі були здійснені під час судового розгляду справи, а саме в період між судовими засіданнями 09.02.2015 р та 26.03.2015 року., то такі є голослівними і виходячи з вимог ст. 10, 59 , 60 ЦПК України жодним чином не підтвердженими.

Крім цього, допущена нотаріусом при вчиненні посвідчувального напису помилка та спосіб у який нотаріусом було її виправлено, можуть бути предметом оскарження дій особи, що їх вчинила, однак жодним чином не впливають на волевиявлення сторін договору щодо його укладення, подальших змін до нього ( а.с. 89) та можливості виконання.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський