Справа №489/2277/15-ц 15.06.2015 15.06.2015 15.06.2015
Провадження №22-ц/784/1374/15
Провадження № 22ц/784/1374/15 Головуючий суду першої інстанції Тихонова Н.С.
Категорія 58 Суддя - доповідач суду апеляційної інстанції Самчишна Н.В.
Ухвала

Іменем України

15 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.Ію., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_4,

- представника відповідача управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області - Дудяка В.І.

- представника відповідача Державної виконавчої служби України -Третьяк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року ухвалене за позовом ОСОБА_7 до управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області, державного підприємства МВС України «Інформ ресурси», державної виконавчої служби України, треті особи без самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Залізничного міськрайонного управління юстиції АР Крим, ОСОБА_8, про зняття арешту з транспортного засобу та витребування майна,

встановила:

03 квітня 2015 року ОСОБА_7 звернувся в суд з вищезазначеним позовом до управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Миколаївській області (далі - УДАІ УМВС України в Миколаївській області), державного підприємства МВС України «Інформ ресурси» (далі - ДП МВС України «Інформ ресурси») та державної виконавчої служби України (далі - ДВС України), який обґрунтовував наступним.

19 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_9, який діяв в інтересах ОСОБА_8 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 25 грудня 2012 року, укладено письмову угоду щодо купівлі-продажу позивачем автомобіля «RENAULT», моделі «TRAFIC», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, належного на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2, виданого РЕВ 1-го МРО при УДАІ ГУМВС України в АРК 14 вересня 2007 року.

За придбаний автомобіль він сплатив ОСОБА_9 9 000 дол. США, що підтверджено розпискою, після чого останній передав йому автомобіль, ключі та свідоцтво про державу реєстрацію транспортного засобу.

У зв'язку з недостатністю коштів для оформлення договору купівлі-продажу автомобіля, 19 квітня 2013 року ОСОБА_9, діючи від імені ОСОБА_8 по довіреності, видав на його ім'я та ім'я його сина ОСОБА_10 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив його і сина до 25 грудня 2015 року бути представниками ОСОБА_8, зокрема з питань продажу належного йому автомобіля.

06 серпня 2013 року працівниками УДАІ УМВС України спірний автомобіль було затримано на підставі постанови ВДВС Залізничного МУЮ АР Крим та передано на зберігання до спеціального майданчика УДАІ. Також у нього було вилучено свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу.

-2-

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 06 січня 2015 року, припинено право власності ОСОБА_8 за вищевказаний автомобіль, а за ним визнано право власності на цей транспортний засіб.

Не дивлячись на це, листом УДАІ УМВС України в Миколаївській області № 9/Г - 07 від 16 лютого 2015 року йому відмовлено у проведенні державної реєстрації автомобіля та зняття автомобілю з бази даних АІС ДАІ «Арешт» за недостатністю підстав.

На підставі наведеного вище, відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив зняти арешт з належного йому автомобіля, зобов'язати УДАІ УМВС України у Миколаївській області повернути йому автомобіль без застосування санкцій за весь час зберігання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та невірну оцінку наданих доказів, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року прийнято відмову ОСОБА_7 від апеляційної скарги на рішення суду в частині вирішення позовних вимог про покладення обов'язку УДАІ УМВС України у Миколаївській області повернути йому автомобіль без застосування санкцій за весь час зберігання та апеляційне провадження у цій частині закрито.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, суд першої інстанції вважав їх необґрунтованими.

Вирішуючи спір, районний суд повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля марки «RENAULT», моделі «TRAFIC», 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3, який перебуває на обліку в РЕВ 1-го МРО при УДАІ ГУМВС України в АРК є ОСОБА_8

25 грудня 2012 року він видав посвідчену нотаріусом довіреність, якою уповноважив ОСОБА_11 і ОСОБА_9 до 25 грудня 2015 року бути його представниками, зокрема з питань продажу належного йому автомобіля.

Із матеріалів дослідженої судом апеляційної інстанції цивільної справи № 469/1263/14-ц вбачається, що 19 квітня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, який діяв від свого імені, укладено письмовий договір купівлі-продажу позивачем автомобіля (автомобіль не зазначений), та на підставі розписки ОСОБА_12 (за продаж спірного автомобіля) отримав від ОСОБА_7 кошти в сумі 9 000 дол. США.

В той же день ОСОБА_12, діючи від імені ОСОБА_8 по довіреності, видав на ім'я позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_10 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив їх до 25 грудня 2015 року бути представниками ОСОБА_8, зокрема з питань продажу належного йому автомобіля.

Протягом дії виданих довіреностей, будь-які угоди щодо спірного автомобілю не вичинялись, відповідна перереєстрація власника автомобіля органами ДАІ не проводилася.

-3-

06 серпня 2013 року працівниками ВДАІ Березанського району УМВС України вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_10 було оглянуто та затримано на підставі повідомлення про розшук ВДВС Залізничного МУЮ АРК і доставлено на зберігання до спеціального майданчика УДАІ. Також у водія було вилучено свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу.

Дії державного виконавця щодо підстав розшуку спірного автомобіля позивач не оскаржував. По базі даних підсистеми введення даних розшуку УДАІ УМВС України в Миколаївській області причиною розшуку майна боржника зазначено постанову від 15 липня 2013 року головного державного виконавця Залізничного ВДВС Сімферопольського МУЮ АР Крим.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 06 січня 2015 року, припинено право власності ОСОБА_8 на вищевказаний автомобіль, та за позивачем ОСОБА_7 визнано право власності на цей транспортний засіб.

Для реєстрації свого права власності на транспортний засіб та зняття арешту, ОСОБА_7 із заявою звернувся до УДАІ УМВС України в Миколаївській області.

Листом № 9/Г - 07 від 16 лютого 2015 року позивачу було відмовлено в реєстрації його права власності та зняття арешту з автомобілю на підставі його заяви та наданого рішення суду за недостатністю підстав, що передбачені п. 3, 8, 15, 33, 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх і типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388.

Вказані дії УДАІ УМВС України в Миколаївській області позивач не оскаржував.

Звертаючись з даним позовом, позивач вважав, що набув право власності на спірний автомобіль на підставі судового рішення, тому підлягає зняттю арешт накладений на цей транспортний засіб згідно положень ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.

Більш того, законодавством встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі.

Відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1338 (далі - Порядок), зокрема передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів або копії рішення суду, засвідчені в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких транспортних засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин (пункт 8).

Також, цим Порядком визначено, що перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ (пункт 40).

-4-

Крім того, Порядком передбачена заборона зняття з обліку транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладання арешту або заборону зняття з обліку чи постанова слідчого або державного виконавця про накладання арешту (пункт 41).

Згідно встановлених судом обставин, на час розгляду справи, право власності на спірний автомобіль зареєстровано на ОСОБА_8 який не знімав вказаний автомобіль з обліку в органах ДАІ та інші особи за довіреностями також не знімали даний автомобіль з реєстрації, а позивач, відповідно не проводив його реєстрацію на себе.

Тому підстав вважати, що позивачу, на час арешту та затримання, на праві власності належав спірний транспортний засіб, не вбачається.

Крім того, як встановлено за заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року було припинено право власності на спірний автомобіль ОСОБА_13, а за позивачем визнано право власності на цей транспортний засіб.

Разом з тим, це заочне рішення районного суду також не може бути підставою для зняття арешту з автомобіля, оскільки для переходу права власності автомобіль повинен бути знятий з обліку на ім'я колишнього власника і зареєстрований на нового власника.

Іншого, належними та допустимими доказами, позивач не довів, хоча це згідно ст. 60 ЦПК України, є його обов'язком.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, встановив правовідносини між сторонами та, виходячи з положень вказаного вище Порядку, який визначає умови виникнення права власності на транспортні засоби, дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту зі спірного автомобіля. У зв'язку з чим, обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7, які зводяться до моменту набуття ним права власності на автомобіль є необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: