У х в а л а

іменем україни

6 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Мартинюка В.І., Олійник А.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяна Юріївна, Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про визнання недійсним договору дарування і виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що ОСОБА_2 є власником будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровську Одеської області. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2006 року визнано дійсним договір купівлі-продажу 6/100 частин спірного домоволодіння та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 його частину. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2006 року в іншій справі накладено арешт на спірний будинок, що належить ОСОБА_2 17 січня 2012 року було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала 6/100 частин будинковолодіння ОСОБА_4 Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2012 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2006 року та відмовлено в позові ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу 6/100 частин будинковолодіння. Враховуючи, що договір дарування було укладено під час перебування майна під арештом та рішення суду, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на 6/100 частин будинковолодіння, скасовано, просила задовольнити позов.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 травня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування, укладений 17 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., зареєстрований у реєстрі за № 70, згідно якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар 6/100 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як встановлено судами, 17 січня 2012 року було укладено договір дарування за яким ОСОБА_3, від імені якої діяла ОСОБА_5, провела відчуження ОСОБА_4 6/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області.

На обґрунтування вимог про визнання цього договору недійсним ОСОБА_2, в особі її представника, посилалась на те, що на час укладення правочину на будинок, частина якого була подарована, був накладений арешт, а рішення суду, на підставі якого дарувальник набула право власності, скасоване, тому при укладенні договору не були додержані вимоги чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на спірний будинок був накладений ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 червня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2011 року, яке набрало законної сили 11 січня 2012 року, в задоволенні цього позову відмовлено (а. с.160-161, 162-166 т. 1).

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

З огляду на викладене, відмову у задоволенні позову у справі, в якій були вжиті заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на будинок, рішенням суду, яке набрало законної сили до укладення оспорюваного договору дарування, відсутні підстави вважати, що на час його укладення вказаний арешт підлягав застосуванню і перешкоджав укладенню цього правочину та може тягти за собою недійсність останнього.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору дарування виходячи з обставин, якими обґрунтовувались вимоги в цій частині.

Та обставина, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2006 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу згідно якого ОСОБА_8 купила у ОСОБА_2 6/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області і за набувачем визнано право власності на цю частину будинку, скасоване може бути підставою для витребування вказаного майна від ОСОБА_4, відповідно до ст. 388 ЦК України як спосіб захисту порушеного права власника майна, а не шляхом визнання недійсним правочину, стороною якого власник не був.

Однак, у встановленому порядку така вимога заявлена не була, у зв'язку з чим судом не вирішувалась.

З врахуванням того, що ОСОБА_4 є власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Білгород-Дністровському Одеської області він, як співвласник, має право користуватись цим майном, у т. ч. проживати в ньому.

Виселення співвласника майна за позовом іншого співвласника без позбавлення (припинення) його права власності чинним законодавством не передбачено.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та встановлених апеляційним судом на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, обставин і зроблених в ухваленому ним рішенні висновків, у зв'язку з чим підстави для його скасування і її задоволення відсутні.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.І. Мартинюк А.С. Олійник