РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Мукачево Справа №303/3285/15-ц

2/303/1934/15

Номер рядка стат. звіту 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району

треті особи без самостійних вимог:

(1) приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_4

(2) Відділ державної реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області

про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району про визнання за ОСОБА_2 право власності на ? частки домоволодіння, за адресою с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 21, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями (надалі - Домоволодіння), з яких ? в порядку визначення частки у спільній сумісній власності, набутої у шлюбі з померлим чоловіком ОСОБА_5, та ? частки в порядку спадкування за законом за померлим чоловіком ОСОБА_5, який помер 19.08.2012 року.

Також, позов містить вимогу про визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частки домоволодіння, за адресою с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 21 (з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями) в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_5, який помер 19.08.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами про те, що після смерті ОСОБА_5, який був чоловіком позивача (2) та батьком позивача (1), відкрилася спадщина на Домоволодіння. Позивачі після смерті спадкодавця фактично прийняли спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця та після його смерті, весь час проживали у Домоволодінні та вели спільне господарство. Необхідність вирішення такого питання у судовому порядку, повязана з тим, що ОСОБА_5 за час свого життя, та за умови фактичного користування Домоволодінням, не оформив право власності на нього, в звязку з чим позивачам було відмолено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивачі та їх представник не зявилися, натомість від представника позивачів ОСОБА_6 надійшли до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.30, 31). Позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання також не зявився, оскільки заявив клопотання (а.с. 32) про розгляд справи без його участі, при цьому не висловив заперечень відносно позовних вимог позивачів.

Треті особи (1), (2) у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що 06 червня 1971 року позивач (2) зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, після чого змінила прізвище з «Керча» на «Бурак», про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ №264576 від 05.06.1971 року (а.с. 11).

Від вищевказаного шлюбу народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії ІІ-ФМ №309245 від 22.09.1979 р. а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ФМ №023632 від 30.09.2000 року, після реєстрації шлюбу позивача (1) із ОСОБА_8, ОСОБА_7 змінила прізвище на «Керча» (а.с. 12 «а»).

Із свідоцтва про смерть серії І-ФМ №141244 від 20.08.2012 року, ОСОБА_5 помер 19.08.2012 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблений відповідний актовий запис за №40 (а.с. 10).

В матеріалах справи наявна довідка виконкому ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району від 30 березня 2015 року, згідно з даними якої забудовником Домоволодіння відповідно до Погосподарської книги №10, особового рахунку №0473, являється ОСОБА_5 (а.с. 24).

За довідкою ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району від 04.03.2015 року, на день смерті ОСОБА_9, у Домоволодінні були зареєстровані та проживали ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), Керча

ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька), ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 (внук) та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зять) (а.с. 22).

В свою чергу, Домоволодіння знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_2, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 24.06.2014 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок, літ. «А», котельня, літ. «Б», літня кухня, літ. «В», гараж, літ. «Г», вбиральня, літ. Д», сараї, літ. «Е», «Ж» та «З», вимощення №1, ворота №2, огорожа №3 (а.с. 16-21).

Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 14) позивач (1) намагалася вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за батьком в нотаріальному порядку, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння.

Поряд з цим, матеріали справи містять відповідь ТзОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 05.03.2015 року №20, згідно даних якої вбачається, що право власності на Домоволодіння не зареєстровано. Поряд з цим, на ОСОБА_5 виготовлена інвентаризаційна справа (а.с. 15).

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За вимогами статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, померлий ОСОБА_5 був чоловіком позивача (2), а позивачу (1) - батьком, що підтверджується їх свідоцтвами про одруження та народження (а.с. 11, 12). Також, позивачі в однозначній мірі є спадкоємцями майнових активів останнього, який був фактичним забудовником та володільцем Домогосподарства. Відомостей про наявність інших спадкоємців за померлим ОСОБА_5 матеріали справи не містять. В свою чергу, роком забудови дворогосподарства є 1977 рік (а.с. 24), тому воно не підлягало обовязковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння. Також позивачі, у повній мірі дотрималися і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернулися з відповідною заявою до державного нотаріуса, однак отримали відмову, тому їх звернення щодо визнання за ними права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 223, 256, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_1 виданий 24.06.1999 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 21) право власності на ? частки домоволодіння за адресою с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 21, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями, з яких ? в порядку визначення частки у спільній сумісній власності, набутої у шлюбі з померлим чоловіком ОСОБА_5 та ? частки в порядку спадкування за законом за померлим чоловіком ОСОБА_5, який помер 19.08.2012 року.

3. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, НОМЕР_2 виданий 19.03.2001 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с.Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 21, код НОМЕР_3) право власності на ? частки домоволодіння за адресою с. Страбичево Мукачівського району, вул. Грушевського, 21, з усіма належними до нього господарськими спорудами та будівлями, в порядку спадкування за законом за померлим батьком ОСОБА_5, який помер 19.08.2012 року.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Кость