Справа № 459/959/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Рудакова Д.І.,

з участю секретаря судових засідань Головка А.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту і визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, складений на користь ОСОБА_5, визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його матір - ОСОБА_6. Відповідач є її онуком. 07.02.1996 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та земельною ділянкою заповіла в рівних частинах йому та відповідачу. До 1981 року проживав з матір'ю, після чого виїхав в Росію, де проживає по даний час. Відповідач на той час проживав з матір'ю та батьком. В 1984 році сестра розлучилась з чоловіком та з відповідачем перейшли проживати до його матері. На початку літа 1985 року приїхав у відпустку та запропонував матері розібрати старий будинок, оскільки він був у незадовільному стані та побудувати новий, пообіцявши взяти на себе фінансування будівництва, що він і зробив. Стверджує, що його сестра та відповідач участі в будівництві будинку не брали. На кінець літа 1986 року в будинку можна вже було проживати, хоча він не був повністю завершений будівництвом. Станом на 1994 рік будівництво будинку було завершено. Рішенням виконкому Червоноградської міської ради народних депутатів № 52 від 17.03.1994 року було затверджено акт державної комісії про прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 та оформлено право власності на цей будинок на матір позивача - ОСОБА_6 з видачею їй свідоцтва про право власності на будинок. Цим же рішенням було закріплено за останньою земельну ділянку площею 727 кв.м. В подальшому повернувся в Росію. 02.09.1996 року отримав листа від матері, в якому вона жалілась на відповідача та його дружину, стверджувала, що останні змушують її скласти новий заповіт лише на відповідача. Коли дізнався, що мати в лікарні, одразу ж виїхав в Україну, однак мати в ніч з 27 на 28 вересня 1996 року померла. Вказує, що організував похорони матері за власні кошти. В подальшому дізнався, що мати склала інший заповіт лише на відповідача. При ознайомленні зі спадковою справою виявилось, що заповіт від 17.09.1996р. підписано не ОСОБА_6, а іншою особою ОСОБА_7. Однак, підписання вказаного заповіту іншою особою вчинено з грубим порушенням вимог ст.543 ЦК УРСР (1963р.). У тексті заповіту всупереч вимог вказаної статті ЦК УРСР (1963р.) перед підписом іншої особи не вказано у зв'язку з чим заповіт підписується замість заповідача іншою особою. Лише в кінці тексту заповіту вказано, що заповіт оформлено у лікарні у зв'язку з хворобою заповідача. Конкретної причини підписання заповіту іншою особою у заповіті не вказано, не вказано також місця проживання іншої особи, котра підписала заповіт замість заповідача. В реєстрі нотаріальних дій також допущені порушення, в ньому відсутній підпис особи, котра підписала заповіт. За наведених обставин заповіт від 17.09.1996 року є недійсним через порушення порядку його посвідчення.

Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Вимоги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному позивачем заповіті зазначено, що внаслідок хвороби заповіт підписується іншою особою. Зазначення місця проживання іншої особи, яка підписала заповіт не вимагалось, твердження про те, що є розбіжність в імені ОСОБА_7 та ОСОБА_7 не є підставою для скасування заповіту. Крім цього надав заяву, в якій просить відмовити у позові по закінченню строку позовної давності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав, вказаних у запереченні. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його батьками записані: батько - ОСОБА_8, мати - ОСОБА_6 (а.с. 12).

07.02.1996 року мати позивача - ОСОБА_6 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які знаходяться в АДРЕСА_1 заповіла синові - ОСОБА_4 та онукові - ОСОБА_5 в рівних частинах кожному (а.с. 10).

17.09.1996 року, ОСОБА_6, перебуваючи у хірургічному відділенні Червоноградської ЦМЛ склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Брикайло М.Р., зі змісту якого видно, що все своє майно вона заповіла онукові - ОСОБА_5.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його(не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом (ст.534 ЦК УРСР від 1963 року).

Відповідно до положення статті 543 ЦК УРСР від 1963 року якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено.

Відповідно до абз. 1, 2 п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 18.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року за № 152/361 нотаріально-посвідчувальні угоди, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо угода, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати угоду, заяву чи інший документ, за його дорученням і в його присутності та в присутності нотаріуса угоду, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Угоду не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Наказом № 7/5 від 7.02.94р. Міністерства юстиції України затверджено Форми реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчувальних документах. Так, посвідчувальний напис на заповіті від імені особи, яка не може підписатись власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з якихось інших причин (Форма №36) має містити: дату посвідчення, ким він посвідчений, причину, з якої заповідач не зміг підписатись власноручно, ПІБ заповідача, ПІБ рукоприкладника (особа яка підписала заповіт за заповідача), перевірену дієздатність цих осіб, зареєстрований номер в реєстрі нотаріальних дій, плату за посвідчення заповіту, підпис, печатку того, хто посвідчив заповіт.

Заповіт, посвідчений 17.09.1996 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Брикайло М.Р., складений з деякими порушеннями, в самому посвідчувальному написі не вказана причина, з якої заповідач не зміг підписатись власноручно, але вказано - «по просьбі хворої» та нижче, все ж таки, нотаріус дописав - у зв'язку з хворобою заповідачки, ця дописка скріплена підписом нотаріуса. Крім цього, ім'я особи, яка підписала заповіт - ОСОБА_7, а в реєстрі нотаріальних дій вказана - ОСОБА_7. Не має підпису особи, яка підписала заповіт, в реєстрі нотаріальних дій.

В цілому, форма заповіту дотримана, а саме вказано, що це є заповіт, мається місце та час його складання, ПІБ заповідача, місце його проживання, його розпорядження на випадок смерті, роз'яснена ст.535 ЦК УРСР (1963р.), складений у 2-х примірниках, має підпис особи, яка його підписала замість заповідача, посвідчувальний напис, який має недоліки, посвідчений правомочною особою, а саме державним нотаріусом, має підпис та печатку державного нотаріуса, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій, не змінений не скасований за життя заповідача, від дати складання, посвідчення заповіту до моменту смерті заповідача пройшло 10 днів.

Суд вважає недоліки у посвідчувальному написі, відсутність підпису у реєстрі нотаріальних дій підпису рукоприкладника несуттєвими, а вказані імена ОСОБА_7, ОСОБА_7, опискою.

Посилання позивача, представника позивача на те, що у заповіті не вказано місця проживання особи, яка підписала заповіт, до уваги судом не береться, так як ні яким законом це не передбачено, а навпаки ця адреса вказана у реєстрі нотаріальних дій.

Клопотання стосовно виклику особи, яка підписала заповіт, сторонами не заявлялось.

Згідно з частиною 1 статті 545 ЦК УРСР від 1963 року недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому.

Позивач послався у позові на лист від матері, який він отримав 02.09.1996р., в якому вона жалілась на відповідача та його дружину, що вони примушують її скласти новий заповіт лише на ім'я відповідача суду не наданий, а тому ці посилання у позові ні чим не підкріплені.

В зв'язку з тим, що підстав для визнання заповіту недійсним не має, вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний вище будинок, а тому визнавати за позивачем права власності на 1/2 частку цього будинку у суду не має підтав.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності. Як вбачається з матеріалів позову, пояснень представника позивача - під час розгляду попередньої справи у 2014р. при ознайомлені зі спадковою справою (померла ОСОБА_6.) були виявлені вказані позивачем порушення при складанні заповіту, а тому підстав у відмові позову по закінченню строків позовної давності у суду не має.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд враховував вимоги діючих законів України, а також Цивільного кодексу України.

Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно ст. 3 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Д. І. Рудаков