АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

11 червня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі відокремленого підрозділу «Київське відділення № 21» третя особа Національний банк України, про зобов'язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» - Ліпської Олени Віталіївни на рішення Подільського районного суду м.Києва від 07 квітня 2015 року,

встановила:

у березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача виплатити йому шляхом видачі через касу готівкою однією сумою грошові вклади в загальній сумі 2 000 000 доларів США, та відсотки в розмірі 160 000 доларів США, посилаючись на те, що відповідачем було відмовлено позивачу у видачі готівкових коштів.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07 квітня 2015 року позов було задоволено, зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі відокремленого підрозділу «Київське відділення №21» виплатити ОСОБА_1 шляхом видачі через касу готівкою суми вкладів в один операційний день у загальному розмірі 2 000 000 доларів США та 150 000 доларів США процентів у валюті вкладу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 31 грудня 2013 року між сторонами у справі були укладені договори банківського вкладу за НОМЕР_1 - НОМЕР_2 та НОМЕР_3 - НОМЕР_4 (20 договорів), за кожним з яких відповідач прийняв від позивача грошові кошти (вклади) в сумі 100 000 доларів США із зобов'язанням виплатити 02 січня 2015 такі суми вкладів та 8% річних. За вказаними договорами відповідач видав ОСОБА_1 ощадні (депозитні) сертифікати серії СР №№ 33 (20 сертифікатів). Позивач вказував на те, що 02 березня 2015 року він звернувся до банку з заявою про видачу йому вкладів із відповідними процентами готівкою через касу банку, однак листом №1969/7/32-3 від 03 березня 2015 року йому було відмовлено у поверненні вкладів та процентів, оскільки НБУ обмежив видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, та зазначав, що така відмова порушує його права.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 07 квітня 2015 року позов було задоволено, зобов'язано ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» в особі відокремленого підрозділу «Київське відділення №21» виплатити ОСОБА_1 шляхом видачі через касу готівкою суми вкладів в один операційний день у загальному розмірі 2 000 000 доларів США та 150 000 доларів США процентів у валюті вкладу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було фактично обмежено право власності позивача на його грошові кошти, гарантоване умовами договорів. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.190, 316, 321, 525, 526, 530, 1058, 1060, 1061 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договори банківських вкладів (депозитів) НОМЕР_1-НОМЕР_2 та НОМЕР_3-НОМЕР_4 з видачею безкупонних ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника, на загальну суму 2000000,00 доларів США строком на 367 днів. За актами прийому-передачі НОМЕР_1-НОМЕР_2 та НОМЕР_3-НОМЕР_4 від 31 грудня 2013 року та платіжними дорученнями від 31 грудня 2013 року, позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти на загальну суму 2000000,00 доларів США.

02 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про повернення йому суми вкладів за депозитними сертифікатами в повному обсязі та в валюті вкладів. 03 березня 2015 року листом № 1969/7/32-3 Київське відділення №21 ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» повідомило ОСОБА_1 про неможливість виконати його вимоги, а саме виплатити суму вкладів за депозитними сертифікатами в повному обсязі та у валюті вкладів, посилаючись на постанову НБУ № 758 від 01 грудня 2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що постановами НБУ № 758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року були прийняті обмеження у видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, та зазначав, що права позивача порушено не було. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 41 Конституції України визначено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року (ратифікованого Україною 11 вересня 1997 року) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Таким чином, постанови Правління НБУ «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» № 758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, є підзаконними нормативно-правовими актами, які не мають переважної дії щодо норм ЦК України, відповідно до яких банк зобов'язаний повернути вклад клієнта на його вимогу у повному розмірі згідно з умовами укладеного між ними договору.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» - Ліпської Олени Віталіївни відхилити, а рішення Подільського районного суду м.Києва від 07 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 758/2780/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7688/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.