Справа №473/5407/14-ц 04.06.2015 04.06.2015 04.06.2015
Провадження №22-ц/784/1294/15
провадження № 22ц/784/1294/2015 Головуючий у першій інстанції: Вострікова Л.В.
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Орельській Н.М.,

за участі: представника позивача Колеснікової О.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2015 року, ухваленого

за позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 19 березня 2008 року між АКІБ (яке в подальшому змінило назву на ПАТ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 883000 грн., у строк до 19 березня 2018 року зі сплатою 15 % річних. При цьому, ОСОБА_4 зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 14250 грн. в день сплати ануїтетних платежів.

Того ж дня, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за яким остання поручилася за вчасне та повне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким своє право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що позичальник порушує кредитні зобов'язання та має станом на 13 жовтня 2014 року заборгованість у розмірі 1507569 грн. 63 коп., а саме 863081 грн. 37 коп. - заборгованості за кредитом та 644488 грн. 26 коп. - заборгованості за відсотками, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі не з'явились. Як видно з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення та інформаційної довідки відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.145 ), відповідачі своєчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, а тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні позову до позичальника ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір заборгованості боржника.

Проте, з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2008 року між АКІБ (яке в подальшому змінило назву на ПАТ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 883000 грн., у строк до 19 березня 2018 року зі сплатою 15 % річних.

Відповідно до п. 1.2.2 Договору ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 14250 грн.

Того ж дня для забезпечення виконання кредитного договору банк уклав з ОСОБА_5 договір поруки. При цьому, сторони визначили, що цей договір діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (а.с.20).

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, тому 23 серпня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» вперше звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості (цивільна справа № 1407/2-1680/2011, а.с. 3-6).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. З відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно стягнуто 1 315 899 грн. 23 коп. кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 10 серпня 2011 року, в тому числі, 863081 грн. 37 коп. - заборгованості за кредитом, 387486 грн. 11 коп. - заборгованості за відсотками та 65331 грн. 75 коп. пені (цивільна справа № 1407/2-1680/2011, а.с. 71-72).

Вказане рішення боржником не виконано.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким своє право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк».

Звертаючись до суду у листопаді 2014 року з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 13 жовтня 2014 року у розмірі 1507569 грн.63 коп., а саме 863081 грн. 37 коп. - заборгованості за кредитом та 644488 грн. 26 коп. - заборгованості за відсотками.

Доказів на спростування такої заборгованості відповідач суду не надав.

Водночас, оскільки цей розрахунок заборгованості зроблено ПАТ «Дельта Банк» без урахування зазначеного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року, та до цієї заборгованості увійшов борг станом на 10 серпня 2011 року, який вже було стягнуто цим рішенням, яке набрало законної сили, колегія суддів вважає, що такі вимоги банку підлягають частковому задоволенню лише щодо стягнення відсотків за період з 10 серпня 2011 року по 13 жовтня 2014 року, який не ввійшов в розмір заборгованості за цим рішенням.

Як видно з уточненого розрахунку банку, наданого в апеляційному суді, розмір заборгованості за відсотками за період з 10 серпня 2011 року по 13 жовтня 2014 року становить 475332 грн. 48 коп., виходячи, в тому числі, з вдвічі збільшеної процентної ставки (30%), яка нарахована позивачем на прострочену суму основного боргу відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору.

Заяву про застосування позовної давності відповідач, який приймав участь в судовому засіданні суду першої інстанції, не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України (п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»)

Отже, наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Враховуючи викладене, рішення в частині вимог до позичальника ОСОБА_4 підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову на суму 475332 грн. 48 коп.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову до поручителя, суд першої інстанції виходив також з недоведеності позивачем розміру заборгованості боржника, не звернувши належної уваги на вимоги ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки.

Так, за положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-75цс14 від 26 листопада 2014 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки банком застосовано право на повернення кредиту достроково, на підставі чого було ухвалено рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року року, то строк пред'явлення вимоги банком до поручителя має обчислюватись з дати ухвалення зазначеного рішення.

Тому, пред'явивши такі вимоги в листопаді 2014 року позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, в зв'язку з чим порука за спірним договором є припиненою.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення в частині вимог до поручителя ОСОБА_5 також підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову в зв'язку з припиненням поруки.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 3654 грн., а також в дохід держави - 1827 грн.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 475332 грн. 48 коп. заборгованості за кредитним договором та 3654 грн. судового збору, а також в дохід держави - 1827 грн. судового збору.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: