Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Болотова Є.В., Білич І.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард», про захист прав споживача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», про захист прав споживача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги те, що заява №102949794 від 28 грудня 2012 року містить лише підпис позивача, підпису уповноваженої особи Банку, її посади, прізвища, ініціалів вказана заява не містить. Крім того, з огляду на положення пункту 1 заява №102949794 від 28 грудня 2012 року є лише пропозицією позивача укласти з ним договір банківського рахунку, тому сама заява не може вважатися таким договором. Зазначає, що всупереч положенням Закону України «Про захист прав споживачів» Банк у суму кредитного ліміту за карткою включив щомісячну абонентську плату за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SМS-сервіс» у розмірі 10 грн. Таким чином, за рахунок наданого Банком кредиту позивач зобов'язаний сплачувати щомісячно 10 грн. за те, що не може використовувати для особистих потреб. Умови по карткам та тарифи по карткам позивач у письмовому вигляді від Банку не отримував та не підписував їх, тому бути невід'ємною частиною заяви №102949794 від 28 грудня 2012 вони не можуть.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», укладено договір про надання споживчого кредиту №102949794.

Укладення зазначеного договору відбулось наступним чином.

28 грудня 2012 року позивач звернувся до банку із підписаною ним заявою на бланку банку, яка містить пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору, в якій позивач погоджується з тим, що банк має право акцептувати оферту шляхом відкриття банком поточного рахунку позивачу та зарахування на нього кредиту (а.с. 5).

Підписанням та поданням до банку заяви позивач повною мірою підтверджував згоду з запропонованими заявою умовами майбутнього кредитного договору.

Відповідно до умов вказаної заяви, банк прийняв (акцептував) її, здійснивши передбачені для цього дії, а саме: відкрив рахунок позивачеві, випустив на його ім'я платіжну картку, встановив ліміт на здійснення операцій з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту.

Результатом зазначених дій позивача та банку став факт укладання кредитного договору №102949794 на умовах, зазначених в заяві (оферті) позивача та умовах надання та обслуговування кредитів банку, що є невід'ємною частиною заяви (оферти) та в цілому становлять договір, предметом якого є надання кредитних коштів.

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним підписаний ним кредитний договір (заяву) №102949794 від 28 грудня 2012 року, оформлений на бланку ПАТ «Банк Русский Стандар»; визнати неправомірними дії ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», щодо використання з березня по вересень 2014 року кредитних грошових коштів за рахунок кредитного ліміту на рахунку НОМЕР_1, відкритому в ПАТ «Банк Русский Стандарт», а також стягнути на його користь 220 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що кредитний договір (заява) №102949794 від 28 грудня 2012 року не відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не дотримана обов'язкова письмова форма договору, умови договору порушують принцип рівності сторін договору на шкоду споживача послуг. Також посилався на те, що при укладенні оспорюваного договору обмежено його право споживача на одержання необхідної інформації.

Відповідач позов не визнав, його представник просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю, врахувавши доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях (а.с. 34-40).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, вважає, що вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З доводами апеляційної скарги про те, що умови заяви (договір), поданої позивачем та прийнятої (акцептованої) банком суперечать чинному законодавству - положенням ст. ст. 641, 642, 1047, 1055 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, судова колегія не погоджується.

Так, представник позивача, мотивуючи ці доводи, зазначає, що для здійснення розрахункових операцій на підставі заяви №102949794 від 28 грудня 2012 року Банк відкрив на ім'я позивача поточний рахунок у гривнях, випустив платіжну кредитну картку, наводить зміст умов договору, вказуючи, що:

у п. 1 заяви №102949794 позивач пропонує (робить оферту) Банку на умовах, викладених у цій заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по карткам Банку, укласти з позивачем договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого випустити на ім'я позивача платіжну картку, відкрити йому поточний рахунок для розміщення коштів та відображення операцій за карткою, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити ліміт, в межах якого позивач має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок даного Банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки;

відповідно до п. 2 заяви №102949794, акцептом оферти позивача про укладення договору про надання та використання платіжної картки будуть дії Банку по відкриттю позивачу рахунку картки, розмір ліміту буде встановлений Банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених Банку позивачем;

за п. 10 заяви №102949794 прийняття Банком цієї заяви до розгляду не тягне за собою виникнення у Банку обов'язку з акцепту оферти, зазначеної у цій заяві (в тому числі, обов'язку з відкриття рахунку картки та/або надання позивачу кредиту на обумовлених у цій заяві умовах). Банк може відхилити заяву позивача (не акцептувати оферти) без роз'яснення причин та без вступу в переписку, та зобов'язується знищити усі надані позивачем документи до Банку,

та зазначає, що договір сторін від 28 грудня 2015 року є недійсним, оскільки не можна вважати, що він був укладений у письмовій формі, яка є обов'язковою для даного виду договорів.

Проте, відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи встановлені судом обставини укладання договору та виконання його умов сторонами, положення ст. ст. 638, 640, 641, 642, 207 ЦК України, колегія суддів вважає, що договір №102949794 від 28 грудня 2012 року був укладений у письмовій формі, яка встановлена законом для цього виду договорів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій банку по включенню банком у суму кредитного ліміту за карткою щомісячної абонентської плати за надання виписок по рахунку клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» у розмірі 10 грн., які не відповідають положенням ст. 11 ч. 4,5, ст. 1 ч. 1 п.17 Закону України «Про захист прав споживачів», судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як вбачається з п.9 заяви №102949794 від 28 грудня 2012 року, позивач просив надавати йому послугу «SMS-сервіс», за що банк має право стягувати з позивача в рамках договору про картку плату відповідно до Тарифів по карткам. Позивач має право відмовитись від вказаної послуги шляхом звернення до банку та оплати за фактичне користування послугою.

Дана умова договору не суперечить положенням ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до умов договору надіслання текстових повідомлень в порядку, визначеному п. 9 договору, є послугою у визначенні цього Закону, Зазначена умова договору не містить положень про те, що для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, положення, згідно з якими, передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором.

На підтвердження доводів скарги про те, що банк не надавав позивачу виписок по його рахунку у вигляді текстових повідомлень за допомогою послуги «SMS-сервіс» доказів позивачем надано не було, при цьому банком надавались роздруківки з програми, у яких зазначено номер телефону позивача, дату і час направлення повідомлення та його текст.

Посилання на те, що банк з липня 2014 року з невідомих причин здійснював списання за надання послуги «SMS-сервіс» по 15 грн. щомісячно, змінивши в односторонньому порядку тариф, не відповідають матеріалам справи.

Наказом №490 від 2 липня 2014 року голови правління ПАТ «Банк Русский стандарт» з 4 липня 2014 року були внесені зміни до тарифів по картковим рахункам, відповідно до яких абонентна плата за користування послугою «SMS-сервіс» щомісячно складає 15 грн., та стягується у разі наявності доступного залишку коштів на рахунку, в тому числі і за рахунок кредитного ліміту.

Про вказані зміни до тарифів банк повідомив позивача в порядку, визначеному п. 2.12 Умов надання та обслуговування платіжних карток, які відповідно до заяви позивача від 28 грудня 2012 року є складовою та невід'ємною частиною договору сторін, і позивач відповідно до п. 2.14 Умов з цими змінами погодився, про що свідчить та обставина, що він продовжив користуватись карткою та рахунком картки.

Твердження позивача про те, що Умови про карткам та тарифи по карткам позивач у письмовому вигляді від Банку не отримував та не підписував їх, спростовуються змістом заяви від 28 грудня 2012 року, яка підписана позивачем, про те, що він ознайомлений з Умовами по карткам та Тарифами по карткам, повністю згоден з ними, їх зміст розуміє, та їх положень зобов'язується неухильно дотримуватись (п. 3 заяви).

Також позивачем не було надано доказів та не було заявлено про витребування таких на підтвердження доводів скарги про те, що банком у період з квітня по вересень 2014 року за відсутності на те розпорядження позивача безпідставно було списано грошові кошти у сумі 2 591,16 грн. з рахунку позивача, і що такі дії банку не відповідають умовам договору, оскільки з виписки з особового рахунку позивача вбачається, що списання коштів у зазначений період відбувалось на погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів та інших платежів по кредиту .

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: