АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3832/15 Головуючий 1-ої інстанції Лігус С.М.
Справа: № 644/7776/14-ц Доповідач Тичкова О.Ю.
Категорія: стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з дійсним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень до досягнення донькою повноліття (на час навчання).

В обгрунтування посилалася на те, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 1987 року по 2001 рік. Від шлюбу мають спільну доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час звернення до суду ОСОБА_5 є студенткою 1 курсу Української державної академії залізничного транспорту на денній формі навчання. Дочка проживає з позивачем, відповідач ніякої матеріальної дороги дочці не надає, проживає окремо. До того ж ОСОБА_5 страждає хронічними захворюваннями, потребує постійного лікування. Разом з тим, відповідач є приватним підприємцем, має ліцензію на пасажирські перевезення, має у власності мікроавтобуси, нерухоме майно, займається торгівлею, витрачає кошти на ремонт квартири, автомобілів, тому є заможною людиною та має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на період її навчання.

Представник відповідача в проти задоволення позову заперечував та посилався на те, що відповідач доходів від бізнесу не отримує, з ним проживають та перебувають на його утримані дружина, яка є приватним підприємцем і також не отримує доходу, та неповнолітній син. Сам ОСОБА_4 хворіє, є інвалідом третьої групи, отримує пенсію по інвалідності в сумі 949 грн. і потребує лікування.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 500 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову - 04.08.2014 року до закінчення навчання - 30.06.2017 року, але не пізніше виповнення ОСОБА_5 23 років.

В апеляційній скарзі представник представник ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі. В обґрунтування посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, та порушення норм матеріального і процесуального права.

З апеляційною скаргою звернулась також ОСОБА_5, у якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі. В обґрунтування посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його представника, вивчивши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції керувався ст. 199 СК України та виходив з того, що ОСОБА_7 продовжує навчання на 1 курсі Української державної академії залізничного транспорту на денній формі навчання, стипендії не отримує, страждає хронічними захворюваннями, продовжує проживати з матірю та потребує постійного лікування, а ОСОБА_4 є приватним підприємцем, що має дохід від бізнесу і в змозі надавати їй матеріальну допомогу.

Колегія суддів не може погодитись із обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям (т. 1 а.с. 4). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 5).

Після розлучення батьків ОСОБА_5 залишилася проживати з матірю, ОСОБА_6, та стала студенткою Української державної академії залізничного транспорту денної форми навчання (т.1 а.с. 6).

Згідно частини третьої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (згідно Постанови Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-186ц14).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не отримує стипендії, проте зазначений висновок суду спростовується наданими до суду апеляційної інстанції довідками (т.1 а.с. 202-205).

Також судом першої інстанції не було встановлено, на які саме витрати на навчання стягуються аліменти: ОСОБА_5 проживає у належній її матері квартирі, навчається на безоплатній основі. В порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не надали письмових доказів на підтвердження необхідності придбання підручників для навчання та їх вартості. Вартість проїзду, зазначена ОСОБА_5 (Т.2 а.с. 57), є співмірною із отримуваною нею стипендією.

Судом першої інстанції також було встановлено, що ОСОБА_4 є приватним підприємцем, має у власності мікроавтобус Мерседес Бенс 313 К, ліцензію на здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, та врахував листівки й оголошення, що свідчать про здійснення відповідачем підприємницької діяльності (т.1 а.с. 58-61,122,158). Також було враховано, що друга дружина ОСОБА_4 є приватним підприємцем.

Разом з тим, стаття 199 СК України передбачає обовязок другого з батьків надавати дитині допомогу на час продовження навчання лише у випадку наявності у цього з батьків такої можливості.

Судом не було враховано, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи. Згідно даних податкової інспекції впродовж тривалого часу доходу від здійснення підприємницької діяльності не отримував.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції він переніс третій інфаркт та перебував у стані середньої тяжкості (Т.1 а.с. 226, Т.2 а.с. 63). Також, як було встановлено у суді апеляційної інстанції, дружина ОСОБА_4 доходу від підприємницької діяльності не отримує, від шлюбу вони мають неповнолітню дитину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_5 не обґрунтовані та матеріалами справи не підтверджуються.

Також судом не було враховано те, що згідно ст. 199 СК України матеріальна допомога на повнолітніх дітей стягується у звязку із продовженням ними навчання. Необхідність лікування та витрати на оздоровлення не можуть бути враховані при вирішенні питання про можливість застосування вимог ст. 199 СК України.

Факт отримання доходу від продажу ? частини квартири, проти якого не заперечував і представник ОСОБА_4, на підтвердження чого було надано копію розписки про отримання грошей (Т.1 а.с. 241), не може бути підставою для висновку про наявність у відповідача можливості надавати допомогу доньці протягом наступних декількох років. Отримання відповідачем зазначених коштів мало разовий характер та існування їх у останнього на час розгляду справи у суді не доведено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_5, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо вирішення судом першої інстанцій питання про її права та обовязки не є суттєвими, оскільки відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків, з ким проживає дитина або сам повнолітній, який продовжує навчатися.

Оскільки ОСОБА_5 не була долучена до участі у справі в якості третьої особи, самостійних вимог на предмет спору не заявила, вона не позбавлена можливості звернутися до суду з самостійним позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 199 СК України, ст. ст.ст. 10, 60, ст.ст. 303, 304, п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді колегії -