У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення коштів за договором страхування, за касаційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ігнгосстрах» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПАТ «СК «Інгосстрах») про стягнення коштів за договором страхування.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що 09 квітня 2013 року між її чоловіком ОСОБА_8 та ПАТ «СК «Інгосстрах» укладено договір страхування від нещасних випадків. Відповідно до умов договору страхувальник зобов'язувався своєчасно, щомісячно сплачувати на рахунок страховика грошовий платіж в розмірі 10 грн, а страховик зобов'язувався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику. Плата страхових платежів здійснювалася з карткового рахунку страхувальника у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року настав страховий випадок, оскільки помер ОСОБА_8 Про смерть чоловіка позивач негайно повідомила страховика у телефонному режимі, а 14 листопада 2013 року звернулася до страхової компанії, як спадкоємець померлого ОСОБА_8, із письмовою заявою про виплату їй страхового відшкодування у сумі 25 000 грн. Однак ПАТ «СК «Інгосстрах» 30 листопада 2013 року листом-відповіддю відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із несплатою страхувальником чергового платежу у період, коли стався страховий випадок.

Посилаючись на те, що страховою компанією неправомірно відмовлено їй у виплаті страхового відшкодування, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Інгосстрах» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 25 000 грн та 250 грн понесених судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «СК «Інгосстрах» - Шуліка А.В. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень суду із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 09 квітня 2013 року між ПАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_8 укладений договір страхування від нещасних випадків, термін дії якого 12 місяців з 16 квітня 2013 року по 15 квітня 2014 року з можливістю подальшої його пролонгації (а. с. 5).

Згідно з умовами вказаного договору страхувальник ОСОБА_8 зобов'язувався сплачувати щомісячні регулярні платежі у розмірі 10 грн із свого карткового рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», а страховик ПАТ «СК «Інгосстрах» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку, зокрема смерті застрахованої особи, провести на користь спадкоємців страхову виплату в сумі 25 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, внаслідок нещасного випадку, помер страхувальник ОСОБА_8, однак у виплаті страхового відшкодування спадкоємцю померлого ОСОБА_6 страховиком відмовлено, оскільки страховий випадок настав під час припинення дії договору страхування (а. с. 7, 12 - 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_8 20 жовтня 2013 року поповнено картковий рахунок на суму 500 грн, виходив з того, що внесення вказаної суми давало можливість банку для проведення чергового страхового платежу за цей місяць та вважав, що страховий випадок - смерть застрахованої особи, стався під час дії страхового договору, позивач, як спадкоємець страхувальника, має право на отримання страхового відшкодування від страховика.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України).

Згідно зі ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

За правилами ст. 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Відповідно до п.п. 11.1, 11.2 договору страхування, страхові платежі здійснюються за визначеними у ньому реквізитами. Спосіб сплати: щомісячний регулярний платіж у розмірі 10 грн з карткового рахунку страхувальника № НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Страховий платіж вважається сплаченим з моменту надходження безготівкових коштів або внесення готівкових коштів на зазначений рахунок страховика. Під час сплати страхового платежу страхувальник зобов'язаний в призначені платежу вказати наступне: «Страхова премія за договором № VO26NS-13390R1 від 09 квітня 2013 року» (п.п. 11.3, 11.4 договору страхування).

Згідно з п. 11.5 цього договору, у разі несплати або неповної сплати відповідної частки страхового платежу цей договір не набуває сили (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються. У разі сплати наступної частини страхового платежу цей договір поновлює свою дію з моменту фактичного надходження коштів на вищезазначений рахунок страховика.

Згідно з наявної у матеріалах справи виписки за картковим рахунком ОСОБА_8 № НОМЕР_2 з 01 травня 2013 року по 30 листопада 2013 року (а. с. 8-11, 70, 71, 75-78) не вбачається, що у жовтні 2013 року здійснено щомісячний регулярний платіж у розмірі 10 грн з карткового рахунку страхувальника на зазначений у договорі рахунок страховика.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України не перевірив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, не звернув уваги на умови п.п. 11.1, 11.2 договору страхування, які визначають порядок та строки сплати страхових платежів та обов'язок страхувальника здійснити сплату чергового страхового платежу на зазначений у договорі рахунок страховика, та помилково вважав, що саме умовами договору страхування між ОСОБА_8 та ПАТ «СК «Інгосстрах» передбачено обов'язок ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачувати страхові платежі шляхом списання грошових коштів з карткового рахунку страхувальника ОСОБА_8

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції та вказуючи, що внесення страхувальником 20 жовтня 2013 року 500 грн на поповнення карткового рахунку давало можливість банку для проведення чергового страхового платежу за цей місяць, на порушення ст. ст. 303, 309 ЦПК України не встановив на підставі чого у банку виник обов'язок здійснювати перерахування коштів з рахунку страхувальника на рахунок страховика, не звернув уваги на виписки за картковим рахунком ОСОБА_8 № НОМЕР_2, з яких вбачається наявну у нього заборгованість за кредитним договором, не перевірив відповідно наявність кредитного договору, заборгованості за ним, зокрема станом на жовтень 2013 року, з урахуванням сплачених 500 грн, не перевірив, куди вказана сума коштів була зарахована (на погашення заборгованості за кредитним договором, здійснення чергових платежів, відсотків, пені, штрафу тощо).

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Ігнгосстрах» - Шуліки Аліни Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук