УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Урожайне» про визнання договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 08 жовтня 2012 року укладений договір оренди землі між нею та Приватним підприємством «Урожайне» (далі - ПП «Урожайне»), за яким вона надала, а підприємство прийняло в строкове, платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області, загальною площею 5,4812 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вказаний договір був зареєстрований і Відділі Держземагентства у Хорольському районі Полтавської області 02 грудня 2012 року за № НОМЕР_2.

З урахуванням уточнення до позову, позивач просила суд ухвалити рішення про визнання недійсним вказаного договору оренди землі з підстав відсутності у ньому двох істотних умов: умови збереження стану об'єкта оренди та умови передачі земельної ділянки (не встановлені якісні показники земельної ділянки на момент її передачі орендарю).

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94цс13), яка, згідно з положеннями ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7>, підлягає застосуванню при розгляді справ у подібних правовідносинах, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов та з'ясувати в чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Як вбачається із змісту договору оренди землі, він містить п. 17 умови збереження стану об'єкта оренди, проте відсутнє заповнення вказаного пункту.

Також в договорі відсутня умова передачі земельної ділянки від орендаря орендодавцю, натомість передбачені умови повернення земельної ділянки останньому.

Суди дійшли висновку, що позивачем не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про порушення відповідачем її прав як орендодавця самим фактом відсутності в договорі оренди землі умови про збереження стану об'єкта оренди та умови передачі земельної ділянки.

При цьому, сама по собі відсутність таких умов не свідчить про безпосереднє порушення прав та інтересів орендодавця, не унеможливлює фактичне виконання орендарем своїх обов'язків перед власником землі, в тому числі не позбавляє сторони узгодити вказане питання шляхом внесення до договору змін, доповнивши його такими умовами, що передбачено п. 36 договору.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня