Ухвалаіменем україни
27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Вінницької області Полуденко Марії Фальтинівни, третя особа - ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 2 земельні ділянки площею 2,15 га кожна, що розташовані на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Позивач зазначала, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 за заповітом, складеним ним 23 квітня 2004 року, проте позбавлена можливості оформити спадщину, оскільки втрачено правовстановлюючі документи на зазначені земельні ділянки. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 право власності на належні йому земельні ділянки.

У грудні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Бершадського нотаріального округу Вінницької області Полуденко М.Ф., посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дядько, ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 та вищевказаних земельних ділянок. За життя ОСОБА_8 висловлював намір передати йому як найближчому родичу право власності на належне йому майно, на підтвердження чого передав йому державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки. Оскільки ОСОБА_8 за станом здоров'я потребував сторонньої допомоги він забрав його до себе. Позивач за зустрічним позовом вважав, що на час складення заповіту на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати, тому просив визнати недійсним заповіт від 23 квітня 2004 року.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_8, складений на користь ОСОБА_4, посвідчений 23 квітня 2004 року приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Полуденко М.Ф., зареєстрованим в реєстрі за № 1007.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_4, виходячи з недоведеності її позовних вимог. Задовольняючи позов ОСОБА_5 суди попередніх інстанцій з урахуванням висновків посмертної судово-психіатричної експертизи від 08 липня 2013 року дійшли правильного висновку про недійсність заповіту від 23 квітня 2004 року, складеного ОСОБА_8

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак