Апеляційний суд Житомирської області

Справа №272/1584/14-ц Головуючий у 1-й інст. Палазюк В. М.
Категорія 46 Доповідач Забродський М. І.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Забродського М.І.
суддів: Шевчук А.М., Заполовського В.Й.
з участю секретаря
судового засідання Кучерявого О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом
за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6
на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року, -
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_3 2000 року народження, ОСОБА_7 2003 року народження та ОСОБА_5 2012 року народження такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання з дня вибуття ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначав, що він з відповідачкою перебував у шлюбі з 1999 року по 2013 рік.
Після розлучення 07 листопада 2014 року вона з дітьми, забравши всі речі із спірного помешкання вибула на інше місце проживання, а саме, в будинок АДРЕСА_2 .
Проте в добровільному порядку знятися з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не бажає.
Вважає, що таким чином порушуються його житлові права.
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року позов задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з вибуттям на інше місце проживання з дня вибуття з 07 листопада 2014 року.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, районний суд не врахував той факт, що будинок, до якого виселилися відповідачка з дітьми нею не був придбаний, оскільки кошти, які надані позивачем для його придбання є недостатніми.
ОСОБА_2 не є власником будинку АДРЕСА_2 , а тому вона не має права в цьому будинку зареєструватися.
Зазначає, що вона фактично тимчасово відсутня разом з дітьми у зареєстрованій квартирі АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції, визнавши відповідачку разом з дітьми втратившими право користування житлом, порушив права неповнолітніх дітей.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою.
Згідно ст.47 Контситуції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено районним судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року розірвано (а.с. 5).
За домовленістю між батьками, про що визнано ними у суді апеляційної інстанції, троє неповнолітніх дітей, залишено проживати з матір`ю.
В період шлюбу позивачу на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 квітня 2006 року надано в найм квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22).
Згідно довідки виконкому Новоівницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області №966 від 24 листопада 2014 року в цій квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти (а.с. 21). Спірна квартира не приватизована і належить Новоівницьківй сільській раді Андрушівського району(а.с.20).
Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, онуки і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи відповідача з дітьми втратившими право користування квартирою, районний суд у своєму рішенні посилався на те, що ОСОБА_2 з дітьми 07 листопада 2014 року переїхала на постійне місце проживання у житловий будинок АДРЕСА_2 .
Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Отже, при розгляді справ про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав ст. 107 ЖК України у зв`язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, встановленню підлягають факти щодо іншого постійного місця проживання, а саме: яке житло є постійним місцем проживання; чи вважається воно таким особою, яка в ньому проживає; чи визнають за нею таке право інші мешканці; які є докази того, що житло є постійним місцем проживання.
Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, які можуть беззаперечно свідчити про те, що будинок АДРЕСА_2 є постійним місце проживання ОСОБА_2 та її дітей.
З довідки виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради №120 від 07 квітня 2015 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_2 зареєстровано місце проживання ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_9 .
Отримання ОСОБА_2 коштів у сумі 77700 грн. не може також слугувати доказом, що вона їх отримала для купівлі іншого житла, оскільки будь-які письмові документи які це засвідчують відсутні.
Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» схваленою резолюцією Генеральної А самблеї ООН 44/25від 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-12,встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Оскільки діти відповідачки не зареєстровані в с. Миролюбівці, тому виселивши їх з місця реєстрації, районний суд порушив їх житлові права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки не доведено про наявність іншого постійного місця проживання відповідачки та її дітей.
Тому рішення районного суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів,-
в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити.
Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове.
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: