У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ‒ ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням ОСОБА_8 умов кредитного договору. Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 100 766,90 грн.

В червні 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про визнання договору іпотеки від 22 серпня 2007 року нікчемним, оскільки його укладено та посвідчено нотаріусом в порушення вимог щодо надання дозволу органу опіки та піклування на укладення такого правочину. Свої вимоги мотивує тим, що на час укладення договору іпотеки у вказаному житловому будинку проживали малолітні діти.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, який укладено 22 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7, який посвідчено приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області Джулою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2920.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року, вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Звернуто стягнення заборгованості в розмірі 100 766, 90 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 88 994,19 грн; заборгованості за процентами в сумі 7 830,80 грн; пені за прострочення сплати кредиту та процентів 3 941,91 грн, шляхом продажу на прилюдних торгах предмету іпотеки: житлового будинку АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з початковою ціною на рівні, не нижче за звичайну ціну на цей вид майна, на підставі оцінки, яка проведена суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом ) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 22 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 014/0011/82/33339, у вигляді відновлювальної кредитної лінії на суму 17 тис. доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,5% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 21 серпня 2017 року.

Додатковою угодою №014/0013/82/33339/81-1-0-00/1221, укладеною 13 вересня 2012 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_8 на період з 13 вересня 2012 року до дня припинення трудового договору розмір фіксованої процентної ставки складає 7 % (а.с.33-34).

Додатковою угодою №014/0013/82/33339/81-1-0-00/1220, укладеною 13 вересня 2012 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_8 змінено валюту виконання договору і розмір заборгованості визначено в розмірі 93 705,14 грн, зі сплатою 19%. Датою остаточного погашення кредиту визначено 13 грудня 2024 року і погашення кредиту та процентів здійснюється у складі щомісячних ануїтетних платежів згідно графіка (а.с.134-135, 35-41).

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором, 22 серпня 2007 року, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_7, який посвідчено приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Джулою О.М. за реєстром №2920 (а.с. 107-109).

У зв'язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору, 13 вересня 2012 року було доповнено та внесено зміни до вищевказаного іпотечного договору, які посвідчені приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Джулою О.М. за реєстром №3089 ( а.с.124-126).

В зв'язку з невиконанням ОСОБА_8 умов кредитного договору остання станом на 31 березня 2014 року допустила заборгованість в сумі 100 766,90 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 88 994,19 грн; заборгованості за процентами в сумі 7 830,80 грн; пені за прострочення сплати кредиту та процентів в розмірі 3 941,91 грн.

Із копії прибудинкової книги (а.с. 71-73) вбачається, що на час укладення договору іпотеки від 22 серпня 2007 року в житловому будинку, який було передано в іпотеку, проживали і були зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12., ІНФОРМАЦІЯ_2, які доводяться іпотекодавцеві ОСОБА_7 - онуками, а позичальнику ОСОБА_11 - племінницями.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З пп. «л» п. 5.1 договору іпотеки вбачається, що іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні особи, а також відсутні малолітні та неповолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки (а.с.109).

За змістом положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України.

Статтею 14 СК України передбачено, що якщо дитина не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов вірного висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наданих сторонами доказів, апеляційний суд обґрунтовано встановив, що умови кредитного договору належним чином не виконуються, а отже права позивача підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд вірно зауважив, що майнові права, на момент укладення оспорюваного договору неповнолітніх ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12., ІНФОРМАЦІЯ_2 не порушені, оскільки іпотекодавцем є бабуся останніх, в той час як ні законний представник їх, не вони самостійно до суду з позовом за захистом порушеного права щодо користування спірним будинком не звертались.

Посилання заявника в касаційній скарзі на залишення поза увагою судом апеляційної інстанції положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо заборони примусового відчуження без згоди власника предмету іпотеки, на правильність висновків суду апеляційної інстанції не впливає, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2014 року № 6-57цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
А.С. Олійник