У х в а л а

іменем україни

17 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Маляренка А.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання недійсною державної реєстрації та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належало його батьку - ОСОБА_7 та матері ОСОБА_8, так як було придбане ними під час шлюбу. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, він разом з батьком прийняли спадщину, подавши про це відповідні письмові заяви до нотаріальної контори та отримали свідоцтва про право на спадщину у вигляді грошових вкладів та цінних паперів. Його рідний брат ОСОБА_6 після смерті матері спадщину не прийняв. 26 жовтня 2001 року ОСОБА_7 уклав шлюб із ОСОБА_5, на користь якої 22 серпня 2008 року склав заповіт, розпорядившись всім своїм майном, яке буде належати йому на день смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, а 16 травня 2013 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на домоволодіння по АДРЕСА_1. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому та його брату ОСОБА_6 відмовлено. Позивач вважав, що ОСОБА_7 за життя неправомірно розпорядився на користь ОСОБА_5 часткою у домоволодінні, яка згідно із законом належала його матері, спадщину після смерті якої він прийняв, позивач просив про задоволення позову. Керуючись ст. ст. 22, 28, 549 ЦК УРСР, ч. 4 ст.1257 та ст. 1301 ЦК України, позивач, уточнивши позовні вимоги, остаточно просив визнати частково недійсними (в 1/4 частці) заповіт ОСОБА_9, складений на користь ОСОБА_5, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, визнати за собою право власності на 1/4 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсною реєстрацію права власності ОСОБА_5 на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВТВ № 946691, видане 16 травня 2013 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Черніковою О.С., реєстровий № 2-287, на спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що складається із цілого домоволодіння по АДРЕСА_1, частково недійсним, а саме в частині права ОСОБА_5 на 1/4 частки вказаного спадкового майна. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_01_28/pravo1/T041618.html?pravo=1>), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, виходячи із того, що спадкове майно придбано під час шлюбу батьків позивача, отже, відповідно до ст. 22 КпШС <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_94/ed_2010_07_01/pravo1/KD0004.html?pravo=1> УРСР, чинній у період придбання спірного майна, було спільною сумісною власністю подружжя, і кожному належала по Ѕ його частки. Отже ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_7 успадкували після смерті ОСОБА_8 по ј частки спірного домоволодіння.

За таких обставин у суду були законні підставі для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом в частині ј частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 та визнання права власності на вказану частку за позивачем.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваА.В. МаляренкоО.В. Ступак