САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5536/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-банк» про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів шляхом визнання правочину недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що в листопаді 2014 року він звернувся до відділення ПАТ «Альфа-банк» для отримання фінансової послуги грошових коштів у кредит, для власних потреб. 04.11.2014 року позивачем був підписаний кредитний договір №500524578 з ПАТ «Альфа-Банк». В березні 2015 року представниками банку йому було запропоновано переоформити вказаний договір, оскільки зі слів представників банку в новому договорі були кращі умови кредитування та більш зручна дата погашення. 24.03.2015 року позивачем було підписано кредитний договір №500974252 ПАТ «Альфа-Банк» в особі представника відділення ОСОБА_2 яка діє на підставі довіреності. Так, під час підписання кредитного договору на прохання позивача не було надано засвідченої належним чином копії довіреності ОСОБА_2, також дані такої довіреності не внесені до реквізитів розділу 9 договору, отже, чи підписаний кредитний договір уповноваженою чи не уповноваженою особою позивачу не відомо. Одночасно з п.3 вказаного кредитного договору міститься посилання на Розділ №2 Загальних умов кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-банк», затверджених розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №2909 від 08.09.2014 року. Вказані в цьому пункті «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-банк», є невідємною частиною цього Договору, що не вказані в Розділі №1 цього договору, та визначають інші істотні умови, зокрема, але не виключно порядок і умови нарахування процентів за користування Кредитом, умови здійснення платежів, умови настання відповідальності за неналежне виконання зобовязань з повернення кредиту або сплати процентів за користування кредитом та комісійної винагороди або інших платежів, що вказані в цьому Договорі, а також будь-які інші умови, необхідні для врегулювання відносин між позичальником та банком. Однак з цими умовами позивача не ознайомили, у письмовому вигляді вказаних Умов для ознайомлення та фіксування його підписом позивачу запропоновано не було. Перед підписанням позивачем кредитного договору від 24.03.2015 року йому в письмові формі не надано інформацію, передбачену п.2.1 Правил. Крім того у графіку платежів зазначено про необхідність сплати кожного місяця фіксованої суми супутніх послуг банку у розмірі 495,40 грн., але обґрунтування вартості послуг договір не містить. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір від 24.03.2015 року №500974252, укладений між ним та відповідачем недійсним, припинити правовідносини між позивачем та відповідачем за Кредитним договором від 24.03.2015 року №500974252.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що позивач був у письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування та згоден з ними, що стосується посилань на ст. 203 ЦК України то вона містить вичерпний перелік вимог, додержання яких, є необхідним для чинності правочину тобто такі підстави в даному випадку відсутні. Щодо прав представника на підписання кредитного договору, так, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа не доведе, що третя особа знала чи не могла знати про такі обмеження. Що стосується комісії банку, позивач при підписанні договору жодних заперечень не висловлював.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 04.11.2014 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Альфа-банк» було укладено кредитний договір №500524578.

24.03.2015 року між сторонами було підписано кредитний договір № 500974252, зі сторони відповідача договір було підписано представником відділення ОСОБА_2, що діяла на підставі довіреності (а.с. 4-6).

Сторони погодили сукупну вартість кредиту та обумовили графік його повернення.

Окрім того, сторони погодили комісійну винагороду банку та відповідальність сторін у разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаних договорів усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками; правочин був спрямований на отримання кредиту та його погашення згідно умов даного договору.

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно вимог ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших (прихованих) умов. Позивач погодився із тими умовами, які запропонував банк, та отримав кредит в обумовленому розмірі.

Щодо надання позичальнику необхідної інформації відповідно до ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів " слід зазначити, що з вказаною інформацією Позичальник був ознайомлений у повному обсязі та у відповідності до чинного законодавства України, що підтверджується копією кредитного договору та додатку до нього, де позичальник власноручно розписався.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» споживач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Так, позивач не використав свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення.

Відповідно до ст.92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Так, кредитний договір було погоджено Банком, оскільки кошти були отримані позивачем, крім того, в кредитному договорі зазначено, на підставі якої довіреності діє представник банку.

Що стосується комісії банку у розмірі 495,40 грн., так сторонами кредитного договору в п. 2.8.1 погоджено, що за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-місяцт користування кредитом 0,73% від суми кредиту, позивач при підписанні кредитного договору жодних заперечень проти даного пункту не висловлював.

Відповідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів порушення відповідачем прав позивача, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60 - 61, 212 -215 ЦПК України, ст. 92, 203, 215, 627 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев