Справа № 459/4994/14 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4899/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Копняк С.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.

з участю відповідача ОСОБА_3, представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя (квартири), визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів відкритих на ім"я відповідача в банківських установах та визнання права власності на 1/2 частку даних коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції про визнання майна (квартири) особистою власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 за кожним.

В решті позовних вимог відмовлено.

В зустрічному позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 121 грн. 80 коп. судового збору та 1000 грн. вартості правової допомоги.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3. В апеляційній скарзі просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції про поділ спільного майна подружжя відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Реєстраційна служба Червоноградського міського управління юстиції про визнання майна (квартири) особистою власністю. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з"ясуванні судом обставин справи, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Також вважає, що судом не надано належно оцінки показам свідків. В апеляційній скарзі просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позову, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, представника ОСОБА_3-ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.07.2007 року, який розірваний за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.08.2014 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.05.2010 року посвідченого державним нотаріусом Соснівської державної нотаріальної контори Львівської області за реєстровим № 672 вбачається, що ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 за 25701 грн.

В п.10 даного договору вказано, що покупець свідчить, що гроші за які вона купує вищевказану квартиру, являються спільною сумісною власністю, так як станом на 15.05.2010 року вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, а чоловік покупця дає згоду на купівлю вищевказаної квартири.

Задовольняючи первісний позов в частині визнання за сторонами 1/2 частки спірної квартири, та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив з тих підстав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, так як суд прийшов до правильного висновку, встановив фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд першої інстанції покликаючись на вищезгадані норми прийшов до правильного висновку, з яким колегія суддів погоджується в повній мірі, оскільки квартира, яке є предметом спору придбана ОСОБА_3 під час шлюбу.

Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з Роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Частиною 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч. 7 ст. 57 СК України, передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не представлено належних доказів того, що частка наданих нею кошти на придбання спірної квартири становить 96%. Окрім цього, такі доводи спростовуються п. 10 договором купівлі-продажу спірної квартири, в зв"язку з чим суд першої інстанції підставно відмовив ОСОБА_3 в задоволенні її зустрічного позову.

Розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

Н.П. Крайник