У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Техносервіс-Львів» (далі - ТОВ «Техносервіс-Львів») про стягнення коштів.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Техосервіс-Львів» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 170 797 грн 53 коп. та судовий збір у розмірі 1 707 грн 99 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, при цьому апеляційний суд виходив із того, що надані позивачем докази, зокрема довідка від 10 лютого 2014 року з таблицею заборгованості, яка складена самим позивачем, не можуть бути прийняті як належні та допустимі, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням вчинення господарської операції можуть бути лише первинні документи, які містять передбачені законом обов'язкові реквізити. Такі документи на підтвердження позовних вимог не надані. Позивач не надав доказів, що перелічені у довідці витрати, понесені ним в інтересах ТОВ «Техносервіс-Львів», сплачені ним з особистих коштів.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук