Ухвала

іменем україни

06 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Мартинюка В.І., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило у рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2005 року № 1 та договором про надання споживчого кредиту від 13 липня 2006 року № 1, укладених між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказаний предмет іпотеки; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок та земельну ділянку; виселити із вказаного будинку іпотекодавця ОСОБА_3 та усіх інших мешканців, які там проживають та зареєстровані; витребувати від ОСОБА_3 та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або дублікати) на квартиру АДРЕСА_1; стягнути на свою користь 3 654 грн судового збору.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено.

У рахунок виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 03 жовтня 2005 року № 1 та договором про надання споживчого кредиту від 13 липня 2006 року № 1, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, щодо оплати заборгованості у розмірі 136 985,14 доларів США, що еквівалентно 3 035 200 грн 84 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 598,2 кв. м, житловою площею 67,6 кв. м; земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею 0,1386 га, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - вищевказані житловий будинок та земельну ділянку.

Припинено право власності іпотекодавця на предмет іпотеки - зазначені вище будинок та земельну ділянку, у в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою.

Виселено з будинку по АДРЕСА_1 іпотекодавця ОСОБА_3 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Витребувано від ОСОБА_3 та передано ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_3, від імені якого діє представник ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 жовтня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 62-08МК (внутрішній № 0), а 12 вересня 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № 62-08МК (№ 0 змінено на № 1). Відповідно до умов указаного вище кредитного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 175 тис. доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі у строк до 03 жовтня 2012 року або достроково - за умови сплати 13 % річних.

13 липня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, а 23 лютого 2009 року між ними укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту № 0 (номер змінено на № 1). Згідно з умовами цього договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 205 тис. доларів США, який зобов'язалась повернути у повному обсязі у строк до 13 липня 2017 року або достроково - за умови сплати 14 % річних.

Згідно з п. 11.2 кредитного договору № 62-08МК (№ 0) та п. 11.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 повідомлення (вимога) банку про дострокове повернення кредиту направляється позичальнику листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вищевказаними договорами іпотекодавець ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки від 03 жовтня 2005 року № б/н передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 598,2 кв. м, житловою площею 67,6 кв. м, та земельну ділянку площею 0,1386 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровано банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Позичальник ОСОБА_3 умови кредитного договору № 1 не виконала, заборгованість за кредитом та процентами не сплатила, внаслідок чого станом на 19 березня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 136 985,14 доларів США, що еквівалентно 1 094 922 грн 23 коп., з яких: 96 972,57 доларів США, що еквівалентно 775 101 грн 75 коп., - заборгованість за кредитом; 40 012,57 доларів США, що еквівалентно 319 820 грн 47 коп., - заборгованість за процентами.

Крім того, станом на 19 березня 2013 року утворилася заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1 у розмірі 242 747,23 долари США, що еквівалентно 1 940 278 грн 61 коп., з яких: 160 947,04 долари США, що еквівалентно 1 286 529 грн 62 коп., - заборгованість за кредитом; 81 790,19 доларів США, що еквівалентно 653 748 грн 99 коп., - заборгованість за процентами.

У зв'язку з утворенням заборгованості за кредитом ПАТ «Дельта Банк» направило на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 листи-повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у 30-денний строк та вимогу про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації, що підтверджується списком № 26 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленнями від 14 січня 2014 року та фіскальним чеком відділення поштового зв'язку Київ-218 від 14 січня 2014 року.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,1386 га, що розташована по АДРЕСА_1, складеного 30 травня 2014 року СОД ПП «Консалтингова група «Агро-Експерт», вартість земельної ділянки становить 1 317 852 грн.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості житлового будинку з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 598,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, складеним 30 травня 2014 року ТОВ «Київська оціночна компанія», вартість цього будинку становить 2 712 000 грн.

Таким чином, загальна вартість нерухомого майна, що є предметом іпотеки, згідно з вказаними звітами оцінюється у розмірі 4 029 852 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Зокрема, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем документів, зокрема, витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, неможливо встановити ціну продажу, а також неможливо встановити, чи була здійснена фактором оплата ціни продажу, що є обов'язковою умовою набуття ним права вимоги, та чи увійшла до переданої фактору банком заборгованості заборгованість, в тому числі й за кредитним договором № 0 та договором про надання споживчого кредиту № 0. При цьому суд вважав, що для доведення факту набуття прав вимоги позивач зобов'язаний був надати суду не лише акт приймання-передачі документації від 09 лютого 2012 року за договором № 1 та акт приймання-передачі документації від 21 лютого 2012 року за кредитним договором № 0, але й витяг положень договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що регулюють необхідність та порядок укладання таких актів, а також надати докази оплати ціни продажу.

Крім того, суд виходив з відсутності доказів на підтвердження отримання відповідачами повідомлення іпотекодавця про відступлення прав за договором іпотеки чи кредитним договором із зазначенням в ньому грошової вимоги та відомостей про фактора згідно з вимогами п. 2.2.1 іпотечного договору від 03 жовтня 2005 року та ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517, ч. 1 ст. 1082 ЦК України.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 24, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», суд виходив з відсутності доказів на підтвердження отримання відповідачами направлених позивачем листів-повідомлень із зазначеними вимогами, у тому числі описів до поштових відправлень та повідомлень про вручення із відповідними відмітками.

Оскільки вартість предмета іпотеки значно перевищує загальну заборгованість за кредитом, тому суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів є таким, що суттєво порушує законні права та інтереси відповідачів як власників майна.

Також суд вважав, що позивачем не доведено, з якого моменту у нього виникло право вимагати стягнення всієї суми залишку за кредитом, таким чином, дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів відправлення письмових вимог про порушення зобов'язань, виселення усіх осіб, які проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки, та неповідомлення належним чином про зміну кредитора відповідача, оскільки, на думку апеляційного суду, отримання відповідачами та третіми особами копій позовних заяв є належним сповіщенням зазначених осіб про невиконані зобов'язання за кредитним договором перед первісним кредитором, зміни кредитора, розмір заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим апеляційний суд встановив, що у справі відсутні докази про виконання боржником зобов'язання на користь первісного кредитора.

Крім того, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про відхилення як доказів відправлення досудових вимог списків згрупованих відправлень та відсутність чеків, оскільки розрахунковий документ встановленої форми відповідає п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та є підтвердженням надання послуг.

Також апеляційний суд визнав необґрунтованим посилання суду як на підставу для відмови в задоволенні позову на порушення позивачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в частині ненаправлення письмової вимоги позивачам, оскільки, на думку апеляційного суду, вимоги ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Між іншим апеляційний суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права узгоджується з положеннями ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, апеляційний суд визнав необґрунтованою таку підставу для відмови в задоволенні позову, як перевищення вартості предмета іпотеки загальної заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки, як вказав апеляційний суд, вартість предмета іпотеки визначається на момент передачі іпотекодержателю такого предмета.

Однак з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Частиною 3 названої статті установлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Проте, визнаючи за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - вищевказані житловий будинок та земельну ділянку, апеляційний суд на вищевикладене уваги не звернув, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не є обгрунтованим висновок апеляційного суду про виселення з будинку по АДРЕСА_1 усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, оскільки судом не встановлено коло таких осіб та не залучено їх до участі у справі згідно зі ст. 33 ЦПК України, таким чином, суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, а відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини справа, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, від імені якої діє представник ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.К. Гримич

О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.В. Ступак