Ухвала

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал

Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом

про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 44 382,75 грн за

кредитним договором та договорами поруки з ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від

28 березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у

розмірі 44 382,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року

рішення суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з

ОСОБА_3 і ОСОБА_5 суми заборгованості скасовано,

ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить змінити рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 травня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 14-4/2281 К-07, згідно з умовами якого останній отримав кредит у сумі 19 000 доларів США зі сплатою 11 % за користування кредитом, строком до 23 травня 2012 року.

24 травня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договори поруки № 14-4/2281П/1-07 та

№ 14-4/2281П/2-07, відповідно до умов яких останні зобов'язались відповідати перед банком за належне виконання вказаного кредитного договору № 14-4/2281К-07.

У зв′язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов′язань за кредитним договором у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яка станом на 7 листопада 2013 року становила 5 552,70 доларів США, з яких:

3 429,54 доларів США - заборгованість по кредиту; 980,55 доларів

США - заборгованість по відсотках; 1 142,62 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та сплати процентів.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до роз'яснень п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам

ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі

ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення

йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так

і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги

до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців

від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки № 14-4/2281П/2-07 вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вказаних вище норм матеріального права, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, скасовуючи рішення

суду першої інстанції та ухвалюючи нове в частині солідарного

стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суми заборгованості,

дійшов вірного висновку по відмову у задоволенні вимог банку в цій

частині, оскільки ОСОБА_3 остаточно перестав виконувати

щомісячні зобов′язання з погашення кредиту та відсотків з 3 лютого

2012 року (а. с. 14-15), а до суду з вимогами до останнього та

ОСОБА_5 позивач звернувся лише 2 грудня 2013 року,

посилаючись на те, що у договорі поруки не визначено строк,

після закінчення якого порука припиняється, тому, відповідно до

частини 4 статті 599 ЦК України, правильно вважав договір поруки припиненим.

Суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу, подану на рішення суду першої інстанції, саме в частині солідарного стягнення

суми заборгованості та пені з ОСОБА_3 й поручителя

ОСОБА_5, оскільки відповідно до принципу диспозитивності,

суд не має права робити висновків щодо неоскарженої частини

судового рішення суду першої інстанції.

Тому, посилання ОСОБА_5 у касаційній скарзі на

необхідність зміни оскаржуваного рішення апеляційного суду в частині заявлених вимог банку до ОСОБА_4 не заслуговують на увагу,

оскільки такі вимоги не були предметом розгляду під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дотримався встановленого

ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів відповідно до якого суд

на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин

справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності,

у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися

на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, з'ясував усі обставини справи та надав

їм належну правову оцінку, тому судове рішення відповідає вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги, стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не відноситься до компетенції суду

касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом

апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення

норм матеріального чи процесуального права, отже колегія суддів вважає

за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак