У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Леванчук А.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 1 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати рівноцінне житлове приміщення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його та матір було переселено із квартири АДРЕСА_1 у квартиру АДРЕСА_2 (на даний час - вул. Військових ветеранів), в якій він мешкає і на даний час. У січні 2014 року він звертався до відповідача із заявою про надання йому квартири у м. Івано-Франківську або про повернення раніше займаної ним квартири, однак у задоволенні даного клопотання було відмовлено. У зв'язку з цим позивач просив у судовому порядку зобов'язати відповідача надати йому однокімнатну квартиру у м. Івано-Франківську.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 1 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 травня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини та дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, оскільки судами правильно встановлено, що позивача було забезпечено житловим приміщенням взамін того, що загрожувало обвалом. Протягом 38 років ОСОБА_2, мешкаючи у квартирі АДРЕСА_2 (на даний час - АДРЕСА_2 не скаржився на порушення його житлових прав. До того ж судами встановлено, що у його користуванні перебуває і інше житло. Вказані обставини свідчать про те, що дії позивача спрямовані на порушення порядку черговості в розподілі житла між особами, які перебувають на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов та порушенні прав осіб, які перебувають на обліку таких, що потребують покращення житлових умов.

Разом з цим докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зобов'язання надати рівноцінне житлове приміщення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ: А.О. Леванчук