Справа № 132/181/15-ц Провадження № 22-ц/772/1842/2015Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 50 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Копаничук С.Г., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2; відповідача ОСОБА_3 і його представника - адвоката Піпка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Піпка Андрія Миколайовича

на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 7 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, -

В с т а н о в и л а:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 лютого 2000 року до 30 липня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем.

На даний час вона є непрацездатною, інвалідом ІІ групи (загальне захворювання). Така інвалідність встановлена їй 12 лютого 2013 року безтерміново, тобто у період перебування у шлюбі з відповідачем.

Крім пенсії по інвалідності в сумі 1 049 грн., інших доходів вона не має, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Зі своєї пенсії вона зобов'язана до сплати аліментів на користь відповідача на утримання їхнього спільного сина, який проживає з відповідачем. На її утриманні знаходиться їхня спільна з відповідачем неповнолітня донька.

Пенсійних виплат їй не достатньо для забезпечення нормального життєвого рівня сім'ї, для належного харчування та утримання дитини. Їй щорічно потрібно проходити комісію в лікарні з метою обстеження стану здоров'я, але вона не має матеріальної можливості це зробити.

Відповідач їй матеріальної допомоги в зв'язку з її непрацездатністю не надає, хоча має таку можливість, так як займається підприємницькою діяльністю в Україні та у Польщі.

В зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно на строк встановленої інвалідності, починаючи із дня пред'явлення позову.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 7 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 20 січня 2015 року, на строк встановленої інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Піпко А.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити і стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати.

Зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Позивач заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2000 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 30 липня 2013 року, яке набуло законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 7).

Позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі - 12 лютого 2013 року, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання (а. с. 4, 5).

За правилами ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ч. 1). Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (ч. 2). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи (ч. 3). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач має нормальний стан здоров'я, є молодою особою працездатного віку, займається підприємницькою діяльністю; має на утриманні їхнього спільного з позивачем неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з ним.

Позивач є інвалідом ІІ групи, з 2007 року знаходиться на обліку у лікаря-онколога; повнолітніх дітей немає, а отже, не одержує від них утримання, а має на утриманні їхню спільну з відповідачем неповнолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. За станом здоров'я позивач потребує проходження щорічної комісії в лікарні.

Являючись непрацездатною, позивач потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати, враховуючи його стан здоров'я, матеріальний стан та відсутність інших обставин, які б могли впливати на його матеріальний стан.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, на строк встановленої інвалідності.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача в тому, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки він не має офіційної роботи та не отримує доходи від здійснення підприємницької діяльності у Республіці Польща є необгрунтованими і не підтверджені відповідними доказами.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не встановлено того факту, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки позивач є працездатною особою, займається активною громадською діяльністю, від якої отримує зиск, також є безпідставними та спростовуються вищевикладеним. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач має будь-які інші доходи, крім пенсії, яку вона отримує по інвалідності, в зв'язку з чим не потребує матеріальної допомоги як непрацездатна особа.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги представника відповідача в тому, що судом невірно здійснено розподіл судових витрат на правову допомогу та безпідставно стягнуто з відповідача 600 грн. за правову допомогу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача в суді першої інстанції представляла адвокат ОСОБА_7 (а. с. 15).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію № 5 від 6 квітня 2015 року на суму 2 436 грн. та розрахунок суми гонорару за правову допомогу, де сума оплати за правову допомогу розрахована з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (а. с. 16, 17).

Таким чином, частково задовольнивши позовні вимоги на суму 500 грн., суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача, понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Разом з цим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції допустив порушення ст. 214, 215 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (пункт 4).

За правилами ч. 1 ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення має бути зазначено, зокрема: назви, статті, її частини, абзаци, пункти, підпункти закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався (пункт 3).

Оскаржуване рішення в мотивувальній частині не містить посилання на матеріальний закон, який підлягав застосуванню у даних спірних правовідносинах, а саме: ст. 75, 76, 80 СК України.

Натомість, суд першої інстанції у своєму рішенні у мотивувальній частині зазначив, що при ухваленні рішення він керувався ст. 182, 191 та 199 СК України, які не регулюють спірні правовідносини у даній справі та підлягають виключенню із рішення суду.

Стаття 309 ЦПК України визначає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Зокрема, у п. 4 ч. 1 зазначено такі підстави: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ч. 2). Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 3).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції, згідно зазначених підстав у ст. 309 ЦПК України, доповнивши зміст мотивувальної частини рішення посиланням на матеріальний закон - ст. 75, 76, 80 СК України і виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на статті 182, 191, 199 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 75, 76, 80 СК України, ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Піпка Андрія Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 7 квітня 2015 року змінити: доповнити мотивувальну частину рішення суду посиланням на матеріальний закон - статті 75, 76, 80 СК України, а посилання на статті 182, 191, 199 СК України виключити із мотивувальної частини рішення суду.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська