АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/7231/14-ц 22-ц/774/1083/К/15
Справа № 215/7231/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1083/К/15 суддя Мельник Ю.П.
Категорія - 26 ( ІІІ ) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» - Юфєрєвої Олени Миколаївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з ушкодження здоров'я, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки. Висновком МСЕК від 04.08.2010 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 25 % з 02.08.2010 року - безстроково. Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкого фізичного перенавантаження та несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 243 600 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 35 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на корись держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. У решті позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до норм чинного законодавства позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці проте добровільно виконував такі роботи; відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача у її настанні; розмір моральної шкоди необґрунтований, завищений та не відповідає розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, працював на підприємстві відповідача на збагачувальній фабриці №1 Північного державного гірничо-збагачувального комбінату, яке було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», в теперішній час ПАТ «Півн ГЗК», в період часу з 24.07.1992 року по 22.02.1995 року та з 26.01.1996 року по 15.12.2009 року за спеціальністю слюсар черговий та з ремонту устаткування. 29.06.2010 року визнаний непридатним до роботи за своєю спеціальністю внаслідок стану здоров'я. 05.10.2010 року звільнений з роботи у зв'язку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (а.с.11)

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 29.06.2010 року, ОСОБА_1 було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії). ЛН- другого ступеня.(а.с. 19-20)

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 № 2 від 29.07.2010 року, було встановлено у п. 17, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 32 років і 1 місяця в умовах, запиленості повітря робочої зони рівень якої перевищував ГДК: запиленість повітря робочої зони: пил з вмістом кремнію діоксину від 2% до 10% в концентраціях від 5,2 мг/м3 при ГДК-4,0 мг/м3, пил з вмістом кремнію діоксину від 10% до 70% в концентраціях від 3,3 - 32,5 мг/м3 при ГДК-2,0 мг/м3.

Висновком МСЕК від 04.08.2010 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 25 % з 02.08.2010 року - безстроково. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП, обмеження праці по лінії ЛКК /а.с.19-18/.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з п. 19 Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.07.2010 року, визначено коло осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, а саме ст.. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці: керівництво ВАТ «Півн ГЗК», за період роботи ОСОБА_1 на даному підприємстві.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів доводи апелянта, щодо недоведеності та не надання позивачем доказів, щодо підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем. Так відповідно до висновку Верховного Суду України викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2014 р., законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Наведене положення закону суди під час розгляду справи не врахували (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 р. у справі № 6-183цс14).

У зв'язку із чим доводи апелянта про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідачів обов'язку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці". При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, 25% втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, і зменшити її з 35 000,00 гривень до 13 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Північний гірничо- збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 35 000 гривен до13 000 гривен.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: