НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/898/15
№ 2/183/1382/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Микитченко О.М., представника позивачів ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання рішення суду,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з відповідача на їх користь суму інфляційних втрат в розмірі 59 616,87 грн., 3% річних в розмірі 3 692,10 грн., пеню в розмірі 42159.24 грн., а всього 105 468,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року по справі № 0427/8525/2012 позовні вимоги позивачів до відповідача про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволені в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивачів грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року та 06 липня 2012 року в загальному розмірі 79930,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року залишено без змін. 05 листопада 2013 року позивачами отримано виконавчі листи по справі. 11 листопада 2013 року, постановою державного виконавця відділу ДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було відкрито виконавчі провадження № 40653029 (ОСОБА_4М.) та № 40653200 (ОСОБА_4В.). У строк, встановлений для самостійного виконання рішення суду, відповідач не надав підтвердження виконання рішення, у зв`язку з чим, 04 лютого 2014 року, при примусовому виконанні виконавчих листів на загальну суму 80729,30 грн., державним виконавцем відділу ДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки ЗАЗ 110217, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. З метою уникнення цивільно-правової відповідальності відповідачем вищевказаний автомобіль здано на металобрухт. Відповідач усіма шляхами намагається ухилитися від виконання рішення суду. Станом на день подання позову рішення суду не виконано, що ставить позивачів у скрутне становище, оскільки відповідач безпідставно отримав від позивачів грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, що на момент винесення рішення суду еквівалентно 79 930,00 грн., які на сьогоднішній день, еквівалентні 3197,20 доларів США, що й змусило позивачів звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлені вимоги.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на його необґрунтованість, оскарження рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року, його неправомірність, відсутність у нього коштів на виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року по справі № 0427/8525/2012, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволені в повному обсязі. Окрім іншого, присуджено до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року та судові витрати в розмірі 32291,72 грн. та на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу від 06 липня 2012 року та судові витрати в розмірі 48437,58 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року залишено без змін.

11 листопада 2013 року, постановою державного виконавця відділу ДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області відкрито виконавчі провадження № 40653029 (ОСОБА_4М.) та № 40653200 (ОСОБА_4В.).

У строк, встановлений для самостійного виконання рішення суду, боржник ОСОБА_3 не надав підтвердження, щодо його виконання, у звязку з чим, 04 лютого 2014 року, при примусовому виконанні виконавчих листів на загальну суму 80729,30 грн., державним виконавцем відділу ДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля марки ЗАЗ 110217, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексі інфляції за весь час прострочення зобовязання, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Враховуючи, що судовим рішенням відповідача зобов`язано до сплати грошових коштів, норма права, визначена ст. 625 ЦК України поширюється на спірні правовідносини.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Сторонами визнано, що станом на час розгляду справи, відповідач сплатив на користь позивачів заборгованість в розмірі 1050,00 грн. - 525,00 грн. на користь ОСОБА_2, та 525,00 грн. на користь ОСОБА_4 рішення суду в повному обсязі не виконано, внаслідок чого у позивачів, виникає право вимоги до боржника про стягнення індексу інфляції та 3% річних, що передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України.

За підрахунками наданими позивачами, не оскарженими відповідачем сума індексу інфляції, яка нарахована на несплачений відповідачем борг за період з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2015 становить 59 616,87 грн. Три проценти річних становлять 3 692,10 грн., внаслідок чого суд вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачів пені в розмірі 42159,24 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За своєю правовою природою неустойка є способом забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до ст.547, 548 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Крім того, у відповідності до ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Водночас, згідно зі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановленому державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на теперішній час становить від 170,00 грн. до 340,00 грн.; на посадових осіб від десяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на теперішній час становить від 170,00 грн. до 680,00 грн.; на боржника юридичну особу від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на теперішній час становить від 680,00 грн. до 1020,00 грн. та встановлює новий строк для виконання.

Згідно зі ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження» за порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи(отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки зобов`язання щодо сплати на користь позивачів грошових коштів виникло у позивача внаслідок ухвалення судового рішення у справі, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання між сторонами відсутній - застосування положення щодо стягнення пені до спірних правовідносин застосований бути не може, внаслідок чого в задоволенні позову щодо стягнення пені належить відмовити.

Крім того, враховуючи, що позивачів звільнено від сплати судового збору - у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь державного бюджетну слід стягнути судовий збір у розмірі 633,08 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми інфляційних втрат, 3% річних та пені за несвоєчасне виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_2 суму інфляційних втрат в розмірі 59616,87 грн., 3% річних в розмірі 3692,10 грн., а всього 63308 (шістдесят три тисячі триста вісім) грн. 97 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету судовий збір в розмірі 633 (шістсот тридцять три) грн. 08 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 19 червня 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов