Справа № 359/8820/14-ц Головуючий у І інстанції Величко В. П.
Провадження № 22-ц/780/2224/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 18.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення майна та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії ОСОБА_2 по встановленню парканів та воріт, зобовязати відповідача звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку шляхом знесення самочинно встановленого паркану та воріт і усунути перешкоди у користуванні позивачем належних їй земельних ділянок площею 0,1197 га та 0,0628 га, розташованих за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Старз».

Позов обґрунтовувала тим, що вона є власником земельних ділянок площею 0,0628 га та площею 0,1197 га, які розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Старз», а відповідач ОСОБА_2 є власником сусідньої з позивачем земельної ділянки. Вказувала, що відповідач без її дозволу встановила паркан на земельній ділянці площею 0,1197 га, чим самовільно зайняла частину належної їй земельної ділянки площею 0,0051 га.

Також зазначила, що відповідачем встановлено ворота для проїзду власних автомобілів на землях загального користування, що прилягають до земельної ділянки позивача та перекривають проїзд до земельної ділянки площею 0,1197 га. На вказаних воротах відповідач встановила замок та не дозволяє позивачу проходити до своєї земельної ділянки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії ОСОБА_2 по встановленню парканів та воріт.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно встановленого паркану, воріт та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1197 га та земельною ділянкою, що розташована та прилягає до земельної ділянки площею 0,0628 га, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯЙ №949567, отриманого на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації, власником яких є ОСОБА_3, розташованих за адресою: Київська область Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Старз».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповноту встановлених обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Правовими підставами позовних вимог позивачем визначено положення ст..41 Конституції України, ст..ст.15, 321 ЦК України, ст..212 ЗК України.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст..212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником двох земельних ділянок: земельної ділянки площею 0, 0628 га для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району та земельної ділянки площею 0,1197 га для ведення садівництва, розташована на території Гнідинської сільської ради, садове товариство «Старз». (а.с.9-10).

В Акті обстеження земельної ділянки від 07 липня 2014 року за №04-19/49, складеним старшим державним інспектором сільського господарства в Київській області, за участю ОСОБА_3 вказано, що частину земельної ділянки площею 0,0051га із земельної ділянки площею 0,1197га, яка належить ОСОБА_3, самовільно зайнято ОСОБА_2, що підтверджується збірним кадастровим планом. (а.с.11).

Згідно іншого акту обстеження земельної ділянки від 07 липня 2014 року за №04-19/50, складеного старшим державним інспектором сільського господарства в Київській області, земельна ділянка площею орієнтовно 0,1080га, яка прилягає до ділянки ОСОБА_3 загороджена воротами та металевою сіткою. Доступ до земельної ділянки перекрито бетонними блоками. (а.с.12).

В рішенні вказано, що з пояснень відповідача, вона поставила на дорозі бетонні блоки, чим визнала позов.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 своїми діями порушила право власності позивача на належні їй земельні ділянки, створивши перешкоди в їх користуванні.

В рішенні зазначено, що відповідно до актів обстеження земельних ділянок ОСОБА_3 від 7.07.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 без дозволу власника земельної ділянки встановлено паркан на земельній ділянці площею 0,1197га, самовільно зайняла частину земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0051 га та перекрила доступ до земельної ділянки позивача металевою сіткою, воротами та бетонними блоками.

Проте погодитись із вказаними висновками не можна, так як вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є суміжними землевласниками.

Відповідно до наданого до апеляційної скарги копії кадастрового плану земельних ділянок ОСОБА_2, виготовленого ТОВ «Інгер-Град» (а.с.94), межі належних ОСОБА_3 і ОСОБА_2 земельних ділянок межують між собою.

Вказана обставина також підтверджується збірним кадастровим планом (а.с.134), який значиться в акті обстеження земельної ділянки ОСОБА_3, складеним 07 липня 2014 року за №04-19/49.

Проте ОСОБА_3 на підтвердження того, що частину належної їй земельної ділянки площею 0,0051га самовільно зайнято ОСОБА_2, не надано належних і допустимих доказів.

Збірний кадастровий план, складений ТОВ «Земельна імперія», не містить даних про самовільне зайняття ОСОБА_2 частини земельної ділянки позивача.

Вказані судом першої інстанції акти обстеження земельної ділянки від 7 липня 2014 року також не містять даних про те, що ОСОБА_2 на частині земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3, встановила паркани та ворота, чим порушила право власності позивача.

В рішенні суду не відображено і належними доказами не підтверджено розміри паркану та воріт, які підлягають знесенню.

Встановлення відповідачем бетонних блоків на дорозі загального користування не відноситься до предмету доказування у справі і не свідчить про порушення прав позивача.

Відповідно ч.4 до ст..10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням вказаних вимог процесуального права, судом апеляційної інстанції роз»яснено позивачу право на подання клопотання про призначення у справі судової експертизи для вирішення питань по будівництву ОСОБА_2 на частині земельної ділянки ОСОБА_3 парканів і воріт.

Після роз»яснень положень ст..10 ЦПК України ОСОБА_3 клопотання про призначення у справі судової експертизи не заявлено.

З врахуванням обставин, встановлених судами першої і апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а тому відповідно до ст..309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові за необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

Позивач не довів порушення свого права власності на належні йому земельні ділянки діями відповідача, що є його обов»язком відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 121,80грн., сплаченого ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги, підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення майна та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 121грн.80коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: