АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7287/15 Справа № 192/2773/14 Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про стягнення боргу , -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу з спадкодавця ОСОБА_6 за договором позики в розмірі 58527 грн. відповідно розміру їх долі в спадщині, витрат на правову допомогу та судового збору.

В обґрунтування вимог зазначив, що 09 грудня 2011 року уклав з ОСОБА_6 договір позики, за яким надав останній у позику 46 000 гривень зі строком повернення до 31 грудня 2011 року, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів.

Гарантуючи повернення позики, ОСОБА_6 склала на його користь заповіт, яким заповідала на випадок своєї смерті земельну ділянку площею 4,800 га, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, та земельну ділянку площею 2,77 га, яка належала їй на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2.

Зобов'язання за договором позики ОСОБА_6 в строк до 31 грудня 2011 року не виконала, 03 вересня 2013 року склала новий заповіт на користь своїх родичів, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

22 липня 2014 року він звернувся до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини за заповітом, йому було повідомлено про недійсність заповіту на його користь внаслідок складання ОСОБА_6 нового заповіту. В той же день він звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців ОСОБА_6 стосовно повернення позики, а згідно інформації нотаріуса спадщину після смерті божника ОСОБА_6 на належне їй майно у встановленому законом порядку прийняли відповідачі у справі, але зобов'язань позичальника по поверненню боргу не виконали, у зв'язку з чим він звернувся з позовом до суду для примусового стягнення з відповідачів боргу з урахуванням вимог передбачених ст.625 ЦК України, стягнення індексу інфляції за період з 01 січня 2012 по 18 березня 2014 роки в сумі 55476 гривень, та 3% річних з простроченої суми, розмір яких за період з 01 січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 3051 гривня, а всього - 58527 гривень .

Відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Просив також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 669,91 грн., витрати за надану правову допомогу- 3046 грн.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідачів вимоги не визнав та пояснив, що згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі і земельну ділянку, є набуття спадкоємцем зазначеного права у встановленому законом порядку, для чого спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття такого права. Оскільки право власності на нерухоме майно, до якого відносяться і земельні ділянки, виникає з моменту державної реєстрації такого права, то проведення відповідного виду стягнення на користь позивача за рахунок нерухомого майна, якими є земельні ділянки, можливе лише у разі, коли спадкоємці вчинять необхідні за законом дії, необхідні для набуття права власності на таке майно, у зв'язку з чим відсутні підстави для проведення судом відповідних стягнень на користь позивача за рахунок спадкового майна, оскільки саме позивач утримує оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки померлої, що перешкоджає спадкоємцям як оформити спадкові права, так і погасити за його рахунок борги спадкодавця та в подальшому стягнути на свою користь з позивача несплачену спадкодавцю орендну плату за користування земельними ділянками.

Вважав, що оскільки відповідно до вимог ст.549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, інфляційні та три відсотки річних є штрафом за прострочення виконання грошового зобов'язання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання. Згідно вимог ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплати неустойки, яка була присуджена судом за життя спадкодавця, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідачів боргу з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних. У позивача право вимоги до боржника виникло з 01 січня 2012 року, при цьому згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник помер. Не може бути прийнятий як доказ гарантії повернення боргу складений 06 грудня 2011 року ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_2 заповіт, оскільки його було складено до виникнення зобов'язань за договором позики.

Також зазначав, що позивачем пропущено встановлений ст.1281 ЦК України строк на пред'явлення вимог щодо боргів спадкодавця до його спадкоємців, представником відповідачів було подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с.149) як підставу відмови в задоволенні позову з зазначенням, що позов заявлено про стягнення на користь позивача боргу в загальній сумі 58527 гривень, з яких 46000 гривень є сума позики, а решта 12527 гривень- інфляційні та три відсотки річних, які є фактично штрафом за прострочення виконання грошового зобов'язання, а відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема. до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), на момент звернення з позовом до суду сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Третя особа - Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилась, в заяві просила розглядати справу у її відсутність.

Рішенням суду І інстанції в позові відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити заявлені вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судом встановлено, що 09 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого позивач, як позикодавець, передав позичальникові ОСОБА_6 в борг без сплати процентів грошові кошти в сумі 46 000 гривень, а позичальник зобов'язалася повернути вказані кошти в строк до 31 грудня 2011 року, про що сторони в присутності свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 склали письмову розписку, підписи сторін за договором та свідків на розписці засвідчені головою Сурсько-Михайлівської сільської ради.

Суд встановив факт отримання від позикодавця ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 46 000 гривень в позику померлою ОСОБА_6 що підтверджується письмовою розпискою позичальника, яка знаходиться у позивача, як позикодавця, що підтверджує факт невиконання позичальником свого обов'язку щодо повернення позики позичальником як до 31 грудня 2011 року, дня настання строку виконання зобов'язання позичальником, так і на день смерті боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

В установлений договором строк позичальник ОСОБА_6 борг не повернула. 06 грудня 2011 року ОСОБА_6 склала посвідчений секретарем Сурсько - Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим № 48 заповіт на ім'я ОСОБА_2, яким заповідала йому на випадок своєї смерті земельні ділянки площею 4,8 га та площею 2,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Сурсько-Михайлівської сільської ради та належали їй на праві власності згідно державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_2 (а.с.6,69).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на підставі складено актового запису №13 від 29 березня 2014 року (а.с.61).

Після смерті ОСОБА_6, Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за заявою спадкоємців за заповітом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, які звернулись з відповідними заявами до нотаріуса в установлений ст.1269 ЦК України строк, 18 липня 2014 року відкрита спадкова справа за № 287/2014 (а.с.57-79), при цьому в заявах спадкоємців не вказано склад спадкового майна, яке ними успадковується, а лише зазначено, як підстави спадкування майна померлого спадкодавця, посвідчений 03 вересня 2013 року Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №35 заповіт ОСОБА_6 на їх користь (а.с.58-59).

Згідно довідки Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 14 липня 2014 року № 124 (а.с.71) заповіти від імені ОСОБА_6 на земельні ділянки (паї) посвідчувалися 21 грудня 2007 року - по реєстру №179, а у спадковому реєстрі №4887845; 14 квітня 2009 року - по реєстру №6, а у спадковому реєстрі №46752375; 06 грудня 2011 року по реєстру №48, а у спадковому реєстрі №56174740; 03 вересня 2013 року - по реєстру №35 (а.с.68-70,76).

За заповітом, який посвідчено 03 вересня 2013 року секретарем Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №35 ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 в рівних частках кожному (а.с.68).

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2), кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3).

Суд в рішенні зазначив, що заповіт складений заповідачем ОСОБА_6 03 вересня 2013 року на користь відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 (а.с.68) скасував заповіт від 06 грудня 2011 року на ім'я позивача ОСОБА_2 (а.с.6, 69) в повному обсязі, оскільки новим заповітом заповідач заповіла все своє майно відповідачам по справі, до складу якого входять і належні померлому спадкодавцеві ОСОБА_6 згідно державних актів на право приватної власності на землю земельні ділянки площею 5.330 га вартістю 101511 гривень 00 копійок, площею 4.800 га вартістю 101511грн.

Ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців

Спадкоємці за заповітом -відповідачі по справі до нотаріальної контори будь-яких документів, щодо належності на праві власності померлій ОСОБА_6 за життя будь-якого майна не надали (а.с.58-79), не дивлячись на те, що з дня відкриття спадщини пройшло більше шести місяців, свідоцтва про право на спадщину не отримали.

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, при цьому незалежно від часу прийняття спадщини згідно вимог ч.5 ст.1268 ЦК України вона належить спадкоємцеву з часу відкриття спадщини, у зв'язку з чим суд обгрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідачів, що оскільки відповідачі, як спадкоємці, не здійснили державну реєстрацію своїх прав на спадкове майно у вигляді земельних ділянок, то на таке майно не може бути звернено стягнення за боргами спадкодавця.

Згідно матеріалів спадкової справи № 287/2014 (а.с.57-79) позивач ОСОБА_2 24 липня 2014 року звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з письмовою претензією (вхідний №02-14/216) до спадкоємців померлого спадкодавця ОСОБА_6, в якій повідомляв про наявність боргу спадкодавця в сумі 46000 грн. перед ним та просив включити претензію в спадкову справу, до претензії було доданого копію боргової розписки (а.с.72-73), при цьому нотаріус повідомила ОСОБА_2, що його претензія доведена до відома спадкоємців особисто (а.с.8,74), тобто позивач у встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України строк пред'явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - не залежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей( ст.1047 ЦК України).

За до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки боржник не виконав свого зобов'язання, а спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) суд дійшов правильного висновку про застосування до правовідносин сторін ст.625 ЦК України- визначення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцїї за весь час просрочення а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до норм ст.ст. 1218, 1231, 1282, 1299 ЦК спадкоємці право власності на нерухоме майно не набули, оскільки у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом не отримали, право власності на це майно не зареєстрували та не визначили частки у спадковому майні.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено, а у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд, обгрунтовано зазначив, що позивач, керуючись ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України самостійно вибирав спосіб захисту в суді своїх прав і розпорядився предметом спору на власний розсуд, звернувшись до суду з позовом до відповідачів, як спадкоємців боржника ОСОБА_6 не про накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у спадок, а про стягнення з відповідачів боргу спадкодавця за договором позики в розмірі 58527 грн. відповідно розміру їх долі в спадщині. Суд прийняв рішення відповідно правовій позиції Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року (справа № 4-33 цс15), яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, де зазначено, що відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України.

Однак вказані вимоги закону позивачем не дотримані.

Стягнення витрат на пра

вову допомогу та судовий збір є похідними від позову про стягнення боргу, тому також судом обгрунтовано не задоволені.

При розгляді спору, суд І інстанції в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сто рін, перевірив доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив законне рішення. Доводи апеляційної скарги не містять обгрунтувань для задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Сергійовича- відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про стягнення боргу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

Судді: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.