У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжі Олександра Володимировича за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, в якій просив визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області Ванжі О.В. від 20 березня 2015 року про відкладення провадження виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 45957277 за виконавчим листом від 16 грудня 2014 року; зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Дніпропетровській області Ванжу О.В. надіслати йому в порядку ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45957277 за його заявою від 19 грудня 2014 року про примусове виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року у справі № 199/13735/14-ц.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 травня 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 травня 2015 року та його заяву про відвід судді повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 травня 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжі О.В.

26 травня 2015 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху і запропоновано заявнику сплатити судовий збір.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду 17 червня 2015 року від ОСОБА_1 надійшла заява, також заявник просив розглянути заяву про відвід судді.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду в частині вирішення питання про відвід судді постановлена з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Проте, висновки апеляційного суду в частині повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору зроблені з порушенням норм процесуального права.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

За ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу, тобто апеляційна скарга залишається без руху.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

З матеріалів справи убачається, що заявник у своїй заяві від 17 червня 2015 року зазначив підстави, з яких він підлягає звільненню від сплати судового збору.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пп. 14, 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Апеляційний суд вищевказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду в частині повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі в цій частині до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року в частині повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору скасувати, справу в цій частині передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик