Номер провадження: 22-ц/785/9047/15
Головуючий у першій інстанції Погрібний М. О.
Доповідач Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Гірняк Л.А, Заїкіна А.П.,

при секретарі: Абалдової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, 01 липня 2015 року, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову, він посилався на те, що квартира АДРЕСА_2, загальною площею 34,8 кв.м.. житловою площею 18,7 кв.м., належить йому на праві власності на підставі договору-купівлі продажу від 20 квітня 2002 року, яку він придбав у свою особисту власність та зареєстрував в КП (Одеське МБТІ та РОП».

З 27 березня 2009 року по 23 липня 2014 року, він проживав в належній йому квартирі у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 грудня 2011 року, за його згодою, на його жилій площі були зареєстровані, як проживаючі члени сім'ї, дружина ОСОБА_4, її син від першого шлюбу ОСОБА_5 та їх спільний син ОСОБА_6, де вони проживали усі разом.

В липні 2014 року він шлюбні відносини з ОСОБА_4 припинив і рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між ними був розірваний.

В кінці вересня 2014 року відповідачі забрали усі належні їм речі і пішли з його квартири на інше місце проживання, де проживають по теперішній час. Йому доводиться по теперішній час платити усі комунальні послуги у розмірах, виходячи з розрахунку зареєстрованих на його жилій площі осіб, чим порушуються його права власника.

Оскільки в добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку по його квартирі, просив його позовні вимоги задовольнити на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ч. 2 ЦК України.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали,оскільки вони не проживають на спірній жилій площі з поважних причин, у зв'язку з перешкоджанням цьому позивачем, і менше ніж чим рік, просили в задоволені позовних вимог відмовити.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду позивач приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Квартира АДРЕСА_2, загальною площею 34,8 кв.м., жилою площею 18,7 кв.м., на праві власності належить позивачу ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю, та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 02 липня 2002 року за №331, в книзі №433пр., на сторінці 143 (л.с. №6).

27 березня 2009 року, позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, з якою проживав в зазначеній вище квартирі однією сім'єю, ще до реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, що в судовому засіданні підтвердили сторони по справі та свідки, а саме: двоюрідна сестра позивача, ОСОБА_8 та син відповідачки, ОСОБА_5.

Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у позивача і відповідачки народився син ОСОБА_6 (л.с. №11).

В квартирі АДРЕСА_3 стали проживати і бути зареєстрованими: позивач, ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_4, їх спільний син ОСОБА_6 та син ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_5, що підтверджується довідкою №959 від 16 червня 2014 року, виданого КП «ЖКС «Північний» (л.с. №9).

23 липня 2014 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свої шлюбні відносини розірвали, припинивши жити однією сім'єю, як чоловік та жінка, що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили (л.с. №10).

Згідно ст. 156 члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 с. 405 ЦК України - члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачі, як колишні члени сім'ї власника квартири ОСОБА_3, не втратили право користування належною йому жилою площею в квартирі АДРЕСА_4, оскільки вони в зазначеній квартирі не проживають із поважних причин менше ніж рік.

Суд правильно не прийняв до уваги доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги в позовній заяві, посилаючись на норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки зазначені норми права не регулюють виниклі між сторонами спірні правовідносини. Зазначені норми права регулюють правовідносини, які виникають між власниками державного чи відомчого житлового фонду, наймачем га його членами сім'ї.

При таких обставинах позов задоволенню не підлягає.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідачі не проживають більше року, спростовується позовною заявою, яка подана 1.07.2015 року, а зауважено, що відповідачі не проживають з 23.07.2014 року, а в судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідачі не проживають з вересня 2014 року.

Таким чином,доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В. Ісаєва

Судді: А.П. Заїкін

Л.А. Гірняк