УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача анулювати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_6 частку в статутному фонді і дивіденди Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ «ТЕМЄТ» на суму 4 620 грн 37 коп.; анулювання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частки в статутних фондах та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД (далі - ТОВ «КЛІО-К» ЛТД) та Товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» (далі - ТОВ «КЛІО-ІНТЕР») на суму 14 843 грн; внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки в статутних фондах та дивідендів ТОВ «НВФ «КЛІО-К» ЛТД на суму 12 500 карбованців та ТОВ «НВФ «КЛІО-ІНТЕР» в сумі 2 343 грн 75 коп.; в абзаці другому, строчки чотирнадцятої заяви ОСОБА_4 від 03 липня 2001 року про прийняття спадини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці»; в абзаці третьому, п'ятої строчки заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 23 липня 2001 року про прийняття спадщини за заповітом, слово «гривні» замінити словом «карбованці»; вважати недійсними вищевказані свідоцтва.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те, що Першою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 41 після смерті її чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно. Між тим, в спадковій справі наявні два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну ОСОБА_6 частку в статутному фонді і дивіденди «ВКФ «ТЕМЄТ», одне на суму 15 400 грн, інше на суму 4 620 грн 37 коп.

Також позивач зазначила про невідповідність визначення у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вартості 1/2 частки в статутному фонді та дивідендів НВФ «KЛІO-K» ЛТД замість 12 500 карбованців, вказано 12 500 грн. Крім того, в матеріалах спадкової справи міститься заява від її імені про прийняття спадщини за заповітом 1/2 частки в статутному фонді та дивідендів НВФ «КЛІО-К» ЛТД на суму 12 500 грн, яку вона не підписувала.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року, оскільки вона законна та обґрунтована.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права. З мотивувальної частини рішення також вбачається, що судом першої інстанції дана належна оцінка зібраним доказам та обставинам справи, з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не надала суду доказів, які б свідчили про наявність визначених законом підстав для поновлення строку позовної давності. Вимога вважати недійсними оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом відхилена, як така що не відповідає законодавчо встановленим способам захисту прав.

Позивач знала і не могла не знати про технічні неточності в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та заявах, а також мала достатньо часу для звернення до суду з вимогою про внесення відповідних змін. При цьому позивач подала позов до суду лише 21 січня 2014 року тобто з пропуском строку позовної давності без наявності поважних причин, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Вимога вважати недійсними оскаржувані свідоцтва про право на спадщину за заповітом відхилена судом першої інстанції, як така що не відповідає законодавчо встановленим способам захисту прав.

Крім того, відповідно до ст. 1301 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1301>, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Проте, у даному випадку вказані вимоги є похідними від вимог про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, які відхилені судом.

Також, вимоги про анулювання свідоцтва та внесення змін у заяви про прийняття спадщини є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня