Справа № 465/5919/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2894/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» про повернення банківського вкладу,-

встановила:

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) «Фортуна-банк» у користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 15175 доларів 35 центів США.

Стягнуто з ПАТ «Фортуна-банк» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2015 року заяву ПАТ «Фортуна-банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Фортуна-банк», просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права. На думку апелянта, захист прав позивача повинен здійснюватись шляхом зобов»язання банку виконати в натурі договірні обов»язки за договором банківського рахунку, а тому він має право на пред»явлення вимог до банку про виконання платіжних доручень, а не про повернення вкладу. Зазначає, що позивач об»єднав у своєму позові вимоги, які базуються на двох окремих договорах: вимоги за вкладом ґрунтуються на договорі банківського вкладу, а вимоги за поточним рахунком - на договорі банківського рахунку, що свідчить про різні підстави цих позовних вимог Апелянт вважає, що суд повинен був врахувати положення постанови правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», якою банки зобов»язано обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів в межах до 15000 грн. за добу на одного клієнта. Крім того, зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, з 01.08.2014 року введено оподаткування процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку, а з 01.01.2015 року - з доходів фізичної особи у вигляді процентів сплачується військовий збір, однак, судом стягнуті суми без врахування необхідності сплати податків.

В судове засідання сторони не з»явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.74, 75), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ст.ст. 197, 305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2014 року між ОСОБА_2 (вкладником) та ПАТ «Фортуна-банк» було укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1586, згідно з яким вкладник надав названому банку, а банк зарахував на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 14800 доларів США строком на 3 місяці з дня зарахування банком суми вкладу на депозитний рахунок, тобто з 29.05.2014 року по 29.08.2014 року з виплатою 10,5 % річних.

29.05.2014 року позивачем передані банку кошти в розмірі 14800 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку №2630 7 50001 USD від 29.05.2014 року (а.с. 10).

Пунктом 1.4 договору банківського вкладу від 29.05.2014 р. передбачено, що кошти з депозитного рахунку повертаються за розпорядженням або за дорученням вкладника шляхом виплати готівкою, платіжними документами або шляхом перерахування на власний поточний (картковий) або інший депозитний рахунок вкладника.

Пунктом 2.3 Договору банківського вкладу визначено, що Банк сплачує Вкладнику нараховані проценти щомісячно та в остійній день дії Договору.

Згідно з п.2.3.1 Договору банківського вкладу, на вимогу Вкладника виплата процентів проводиться готівкою та/або перераховуються готівкою та складаються з цілої та дробової частини, то виплачується ціла частина суми, а дробова залишається на рахунку обліку процентів і підлягає виплаті по закінченню строку розміщення вкладу.

Як вбачається із виписки з особового рахунку позивача станом на 29.08.2014 року на його поточному рахунку №2620 7 515566 USD у цьому ж банку знаходяться кошти в сумі 272,61 дол. США (а.с.9).

Також із виписки з особового рахунку позивача вбачається, що станом на 29.08.2014 року на його поточному рахунку №2638 5 50001 USD у цьому ж банку нараховано проценти у розмірі 102,74 дол. США (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.3 ст.1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено Главою 71 ЦК або не випливає із суті договору банківського вкладу.

У відповідності до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно з п.3.3 глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» постанови Національного банку України №516 від 03.12.2003 року «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

З урахуванням зазначених вище умов договору, укладеного між сторонами, та норм закону, відповідач зобов»язаний був повернути позивачеві всю суму вкладу з нарахованими на нього процентами на вимогу позивача, яку він пред»явив банку 29.08.2014 року у зв»язку із закінченням строку дії договору банківського вкладу (а.с. 11-12), однак, вказані кошти банком повернуті не були.

Посилання апелянта на застосування до спірних правовідносин положень постанови правління Національного банку України від 29.08.2014 року №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» є безпідставними, оскільки вони суперечать умовам договору та нормам ЦК України. Крім того, ця постанова набрала чинності вже після закінчення строку договору банківського вкладу.

Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним, згідно із ст.526 ЦК України, є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов»язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак, ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, - зобов»язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі за позовом фізичної особи до ПАТ КБ «Надра» і, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення відповідачем умов договору та невиконання ним обов»язку щодо повернення позивачеві на його вимогу всієї суми вкладу та нарахованих на неї процентів у зв»язку із закінченням строку вкладу.

Посилання апелянта на те, що судом стягнуті суми без урахування необхідності сплати податків, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки це зобов»язання перед бюджетом банк може виконати при виконанні рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.