Справа № 591/4696/14-ц
Провадження № 2/591/13/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Суми

Зарічний районний суд м.Суми у складі : головуючого - судді Шершак М.І.

при секретарі Кузьмичовій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк", 3-я особа ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, ОСОБА_1 до ПАТ "УкрСиббанк", 3-я особа ОСОБА_2, Служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом мотивує вимоги тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , укладено договір про надання споживчого кредиту №0 . Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит 60000,00 доларів США, а відповідач зобовязався повертати щомісячно наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів до 21 числа кожного місяця у розмірі 675,00 доларів США, і у повному обсязі повернути кредит не пізніше ніж,20.04.2029 року так як визначено умовами договору. За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплатити відсотки у розмірі 12,50 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк розмірі збільшується у двічі. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника, був укладений договір поруки №198812 від 21.04.2008 року з ОСОБА_1 . Відповідно із ст. ст.553, 554 ЦК України, п. п. 1.1.-1.5 договору поруки поручитель зобовязується відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Згідно з ч.І ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлено договором. Однак відповідачі не виконали вимоги банку у вказаний у вимозі строк, станом на 17.06.2014 року заборгованість за кредитним договором №0 складає; 63954,27 дол. США , станом на 17.06.2014 року за курсом НБУ 11.760444 грн., просить суд стягнути вказану суму відповідно до обґрунтованого розрахунку сум заборгованості який доданий як доказ до позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 з позовом не згоден , звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначає, що дійсно 21 квітня 2008 року ОСОБА_2 було підписано з ПАТ "УКРСИББАНК" договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав позивачу у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США із строком повернення до 20 квітня 2029 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,50% річних. 21 квітня 2008 року дружиною ОСОБА_2 - ОСОБА_1 з ПАТ "УКРСИББАНК" було укладено договір поруки №198812, за яким поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору. ОСОБА_2 вважає кредитний договір укладеним з порушенням вимог законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про всі обставини укладення договору . З договору №0 від 21 квітня 2008 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п., 3.4 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону, Банк не надав ОСОБА_2, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі необхідної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України не додержання вимог законодавства при укладенні кредитного договору є підставою для визнання договору недійсним за ч. 1 ст. 203 ЦК України, просить суд зустрічний позов задовольнити, а в позові банку відмовити.

Представник ОСОБА_1, також не погоджується з позовом банку, підтримує позов ОСОБА_2, звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому зазначає, що дійсно 21 квітня 2008 року ОСОБА_2 було укладено з ПАТ "УКРСИББАНК" договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого Банк надав у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США із строком повернення до 20 квітня 2029 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 12,50% річних. Пунктом 2.1. договору передбачено спосіб забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 у вигляді застави нерухомого майна та поруки.

21 квітня 2008 року ОСОБА_1 з ПАТ "УКРСИББАНК" було укладено договір поруки №198812, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору. Позивачка вважає, що кредитний договір укладений між ОСОБА_2 та відповідачем, договір поруки укладений між нею та відповідачем підлягають розірванню у звязку з істотною зміною обставин, за ст. 652 ЦК України .Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених Законом. З умов кредитного договору вбачається, що сторонами не передбачено порядок виконання зобовязання при істотній зміні курсу долару США відносно національної грошової одиниці. Враховуючи зміну курсу долару США вартість тіла кредиту по відношенню до національної валюти зросла втричі на дату звернення з зустрічним позовом, а саме з 303 000 грн. 00 коп. до 945 336 грн. 00 коп. (курс НБУ на 08.01.2015 р. 15,7556 грн.). Отже, сторони виходили з того, що така зміна не настане. При виконанні кредитного договору та договору поруки порушується співвідношення майнових інтересів сторін. Такі засади договірних правовідносин порушують вимоги еквівалентності цивільного обігу, однозначно не відповідають основним принципам цивільного права, зокрема добросовісності, розумності та справедливості.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» з зустрічними позовами не згоден зазначає їх надуманими такими які не відповідають ні обставинам укладених договорів ні вимогам діючого законодавства.

Суд заслухавши сторони по справі, дослідивши зібрані докази по справі в їх сукупності вважає, що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню повністю, а в задоволенні вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1, слід відмовити згідно наступного:

Як було встановлено під час судового засідання , що 21.04.2008 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», з ОСОБА_2 , укладено договір про надання споживчого кредиту №0 . Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит 60000,00 доларів США, а відповідач зобовязався повертати щомісячно наданий кредит та сплачувати відсотки шляхом сплати ануїтетних платежів до 21 числа кожного місяця у розмірі 675,00 доларів США, і у повному обсязі повернути кредит не пізніше ніж,

20.04.2029 року, так як визначено умовами договору. За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплатити відсотки у розмірі 12,50 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, розмірі збільшується у двічі. Сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений. В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника, був укладений договір поруки №198812 від 21.04.2008 року з ОСОБА_1, дані обставини не спростовуються сторонами і підтверджуються письмовими доказами а.с.7-37. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Суд вважає, що Договір про надання споживчого кредиту № 0 оформлено згідно вимог цивільного законодавства, скріплено підписами працівника ПАТ «УкрСиббанк» та печатками з однієї сторони і підписами ОСОБА_2, позивача за зустрічним позовом з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення. В порушення умов Договору, ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість за кредитом. Позовні вимоги ОСОБА_2, є такими, що не підлягають задоволення, у звязку з наступним: Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2, як позивач за зустрічним позовом зазначає: При укладанні Договору про надання споживчого кредиту Банком було порушено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачав обовязок банку перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови-наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У звязку з необізнаністю позивача з несправедливими умовами кредитного договору ОСОБА_2 не усвідомлював реальних наслідків укладеного правочину. Вищезазначені обставини свідчать про те, що позичальник намагається ввести в оману , стосовно проведеної процедури укладання договору про надання споживчого кредиту № 0. Слід зазначити, що пунктом 10.13 Кредитного договору сторонами констатовано, що перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».Підписи позичальника ОСОБА_2 в інформаційному листі від 21.04.2008 року свідчать про ознайомлення позивача за зустрічним позовом з умовами кредитування, а також письмовим повідомленням останнього про умови кредиту. Крім цього, відповідно до пункту 10.13 Кредитного договору, підписання договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього. Натомість, у зустрічний позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що на момент підписання, не знав орієнтовної сукупної вартості послуг пов язаннх з оформленням кредиту. По-перше, інформаційним листом від 21.04.2008 року позичальника попереджено, що витрати при кредитуванні будуть збільшені: на суму процентів;на суму комісії за видачу кредиту; за вартість розрахунково-касового обслуговування;за вартість послуг нотаріуса під час оформлення договору іпотеки житла/застави транспортного засобу; на суму державного мита за посвідчення договору іпотеки/застави;на суму страхових платежів;на вартість проведення незалежної експертної оцінки автомобіля, житла, земельної ділянки (за наявності), що є обєктом іпотеки/застави.

Тобто, в даному випадку не порушене жодне право ОСОБА_2, оскільки він мав змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо, до підписання цього договору. Суд вважає якщо позивач належним чином не ознайомився із змістом інформаційного листа чи кредитного договору, то в його діях вбачається власна недбалість. Помилка внаслідок власного недбальства позивача не є підставою для зміни Договору в односторонньому порядку чи визнання його недійсним. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода. Ч 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору, в даному випадку це 21 квітня 2008 року. Однак, споживач ОСОБА_2 не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з положень ст. 1054, ст. 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором. Пунктом 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Так, підписанням договору ОСОБА_2 підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Взаємні права та обовязки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку ОСОБА_2 був добровільним, останній підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотриманням положень Закону України «Про захист прав споживачів». Ніяких застережень або зауважень з боку ОСОБА_2, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не надано. Відносно посилань ОСОБА_2 на порушення банком п. 3.1.-3.4 Постанови Пленуму НБУ №168, слід зазначити, що згідно п. 1.2.2. кредитного договору невідємною частиною Договору споживчого кредиту є Додаток №1 - Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який містить детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх супутніх витрат - комісія банку за користування кредитом, страхування майна, сплата державного мита за посвідчення договору іпотеки, послуги нотаріуса, сплата вартості за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення.Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168.Взаємні права та обовязки сторін детально визначені у підписаному сторонами кредитному договорі. Вибір умов кредитування з боку ОСОБА_2, був добровільним.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2, отримавши свій примірник Договору, не позбавлений був права в разі незгоди з умовами Договору та якщо вбачав порушення своїх прав, відмовитися від укладення договору або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які вона вважала б за необхідне зазначити в Договорі, ст.646 ЦК України. Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1, необхідно зазначити, що в обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає: Що умовами кредитного договору не передбачено порядок виконання зобовязання при істотній зміні курсу долару США відносно національної валюти. Банк мав можливість і пропонував клієнтам, в тому числі і позичальнику, різні програми і валюти кредитування, пропонував також кредит у гривнях, однак рішення про обрання валюти було прийняте позичальником, на що ймовірно вплинула різниця у процентах по гривневому і валютних кредитах.

Достатньо оглянути Інформаційний лист від 21.04.2008 року підписаний ОСОБА_2, де пропонуються різні валюти кредитування і застереженням про можливі курсові коливання валют . Тобто для себе позичальник вибрав менший процент за користування кредитними коштами але із ризиками курсових коливань валюти, вибір ОСОБА_2 підтверджується заявкою на отримання кредиту від 21.04.2008р., в якій останній власноруч зазначив суму, валюту та відсоткову ставку. Твердження ОСОБА_1 спростовуються її ж заявою, якою вона зазначає, що не заперечує проти укладення ОСОБА_2 на будь-яких визначених ним умовах кредитного договору № 0 від 21.04.2008р.Також згідно п. 1.2. договору поруки ОСОБА_1 відомі всі умови кредитного договору, в тому числі: відсоткова ставка за кредитним договором, валюта кредитування та сума.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 за зустрічним позовом намагається ввести в оману стосовно проведеної процедури укладання договору про надання споживчого кредиту № 0. Слід зазначити, що пунктом 10.13 Кредитного договору сторонами констатовано, що перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підписи позичальника ОСОБА_2 в інформаційному листі від 21.04.2008 року свідчать про ознайомлення останнього з умовами кредитування, а також письмовим повідомленням останнього про умови кредиту.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» перед укладенням кредитного договору було повідомлено ОСОБА_2 у письмовій формі про кредитні умови, згідно законодавства. Підтвердженням цього, є п. 10.13 Договору про надання споживчого кредиту, та безпосередньо інформаційний лист, який надано ОСОБА_2

ОСОБА_1 за зустрічним позовом посилається на те,що банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті. Однак, з такими доводами, погодитись не можна. Пунктом 1ч.2 ст.92 Конституції України, зазначено, що статус національної валюти та статус іноземних валют на території України встановлюється виключно законами України. Статтею 99 Конституції визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_3 держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Вищезазначеною статтею визначено правовий статус грошової одиниці України, але не встановлено сферу її обігу та будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Крім того, згідно з ч.І ст. 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти також обумовлений чинним законодавством. Згідно з ч.2 ст. 198 ЦК України виконання зобов'язань, виражених у національній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Положеннями ч.І ст.З Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань. Отже, чинні законодавчі акти передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони встановлення грошових зобов'язань у іноземній валюті.

З вищевикладеного випливає, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій, що видаються Національним Банком України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 Декрету. ПАТ „УКРСИББАНК 24.12.2001 року отримав дозвіл №1 Національного банку України на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.5-11 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», що підтверджується доказами доданими до справи.

Таким чином банка мав право здійснювати торгівлю іноземною валютою та надавати кредити резидентам в іноземній валюті за генеральною Банківською ліцензією Національного банку України, оскільки це передбачено п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Отже, під час укладення кредитного Договору ОСОБА_2 та договору поруки ОСОБА_1 повністю погоджувались з умовами Договорів та підтвердили, що ознайомлені у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України.

Як підсумок суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_1 Позов банку є обґрунтований і такий який підлягає задоволенню відповідно до здійсненого аналізу і наданих за приписами ст. 60 ЦПК України сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 211-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 752 130,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкСиббанк» понесені судові витрати у розмірі 3654,00 грн. , по 1827,00 грн. з кожного.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за необґрунтованістю. Апеляційна скарга на рішення суду особами, які брали участь у розгляді справи, може бути подана до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів після проголошення і в порядку передбаченому ст. 294 ЦПК України.

Суддя М.І.Шершак