Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/993/15 2/382/384/15.
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2015 року Яготинський районний суд Київської області, в складі;

Головуючого- судді Карпович В.Д.

При секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому зсідання справу, за позовом ОСОБА_1 до Публічно акціонерного товариства « Лемешівське», про визнання права власності за набувальною давністю.

Встановив:

В позові до суду позивач вказав, що в 1996 році, йому як працівнику ВАТ « Лемешівське» було надано для проживання житловий будинок по вул.. Кірова 12 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області, в якому він проживає із своєю сім»єю і по даний час, майже 19 років.

Посилаючись на вимоги передбачені ст.. 344 К України, просив:

Визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок та господарські споруди по вул.. Кірова 12 в с. Лемешівка Яготинського району Київської області.

В судове засідання сторони не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. В заявах до суду позивач підтримав свої позовні вимоги, відповідач позов визнав та просили розглянути с праву у їх відсутності.

В судовому засіданні встановлено наступне:

Перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ « Лемешівське» в 1996 року ОСОБА_1 було надано для проживання житловий будинок із господарськими спорудами по с. Лемешівка по вул.. Кірова 12 Яготинського району./ а.с. 7 /Із довідки Лемешівської сільської ради від 25.02. 2015 року видено, що ОСОБА_1 зареєстрований та п роживає по вул.. Кірова 12 в с. Лемешівка Яготинського району із жовтня 1996 року та по даний час та має наступний склад сім»ї; дружина-Вдовенко Н.М., дочка ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 / а.с. 9 /

Із технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок по вул.. Кірова 12 в с. Лемешівка видно, що замовником даного технічного паспорту є ОСОБА_1 / а.с. 22 / На даному господарстві побудовано; житловий будинок площею 92 кв.м., прибудова «а»площею 18,5 кв.м., ганок №1 площею 2,5 кв.м., сарай «Б» площею 30,6 кв.м., / а.с. 24 /. Відповідно до експлікації приміщень житлового будинку за№12 по вул.. Кірова в с. Лемешівка, будинок складається з наступних приміщень; кухня площею 9,1 кв.м; коридор площею 10,9 кв.м.;кухня площею 10,8 кв.м.; житлової кімнати площею18,7 кв.м.;житлової кімнати площею 17,0 кв.м.;житлової кімнати площею 11, 2 кв.м.котельня площею 5,4 кв.м. / а.с. 23 /. Проживаючи та користуючись житловим будинком по вул.. Кірова 12 в с. Лемешівка Яготинського району, позивач та члени його сім»ї регулярно сплачували кошти за користування газо та електро постачанням, що підтверджується відповідними квитанціями / а.с. 15-21 /

Статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю(ст.3 ЦК України). Законодавець не зазначив, що саме слід розуміти під таким терміном, як добросовісність володіння за набувальною давністю, але враховуючи ту обставину, що вітчизняний ЦК є фактичною рецепцією римського приватного права з урахуванням національних особливостей, то для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вказане нерухоме майно не було набуте злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно, оскільки власник квартири понад десять років не виявили наміру визнати її своєю, погодився з її втратою, у позивача є всі підстави вважати, що квартира повинна бути визнана за ним - фактичним добросовісним володільцем.

ОСОБА_5 у своїй статті «Спори про набувальну давність: проблеми теорії і судової практики»//Юридичний журнал, #5/2006р. вказує, що можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю надано субєктам права статтями 15,16ЦК України, при доведеності відповідно до закону зазначених у ньому обставин.

Володіти майном набувач повинен відкрито, він зобовязаний відноситися до обєкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника.

Як зазначено в розясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «ОСОБА_5 аспекти набуття права власності на обєкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обовязку повернути річ власнику, а також йому не предявлявся правомочною особою позов про повернення майна.»

Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.»

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до вимог діючого законодавства вартість майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору (п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Керуючись

ст.. ст.. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. 344 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок за № 12 по вул.. Кірова в селі Лемешівка Яготинського району Київської області.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Карпович В.Д.