У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.М., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Херсонська міська рада про реальний виділ частки в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив виділити у його власність частину домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта від 5 червня 2014 року; визначити порядок користування земельною ділянкою вказаного домоволодіння згідно варіанту, визначеному у висновку експерта від 5 червня 2014 року.

Позов мотивовано тим, що згідно договору дарування від 6 серпня 2004 року йому належить 45/100 частиндомоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 678,2кв.м. Відповідачу ОСОБА_6 належить 25/100 частин, а відповідачу ОСОБА_7 - 30/100 частин домоволодіння. Позивач неодноразово звертався до відповідачів щодо реального поділу будинку та земельної ділянки, разом з тим, вони так і не дійшли згоди. У зв'язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом про реальний виділ частки в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року позов задоволено. Проведено реальний розподіл домоволодіння АДРЕСА_1, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1408 від 05 червня 2014 року експерта Іващенко І.Е., відповідно якого: у власність ОСОБА_5 виділено: приміщення «1-3», «1-4», «1-5», «1-6», «1-7», «1-8», «2-1», «2-2», «2-3», «2-4», «2-5» житлового будинку «А», санвузол «Ж», гараж «І», водопровід №3, зливну яму №4, хвіртку №5, що складають дві ізольовані квартири. Перша квартира - це ізольована трикімнатна квартира з житловою кімнатою 2-2 площею 11,5 кв. м, житловою кімнатою 2-3 площею 7,6 кв. м, житловою кімнатою 2-4 площею 9,4 кв. м, коридором 2-1 площею 3,5 кв. м, кладовкою 2-5 площею 1, 3 кв. м. Друга квартира - це ізольована чотирьохкімнатна квартира з житловою кімнатою 1-4 площею 11,9 кв. м, з житловою кімнатою 1-5 площею 8,0 кв. м, з житловою кімнатою 1-6 площею 7,8 кв. м, з житловою кімнатою 1-8 площею 10,8 кв. м, кухнею 1-7 площею 9,2 кв. м, коридором 1-3 площею 3,9 кв. м. Частка співвласника складає 59/100 частин та її вартість становить 127047 грн. У власність ОСОБА_6 виділено: приміщення «3-1», «3-2», «3-3», «3-4», «3-5» житлового будинку «А», прибудову «а1», кухню «Д», Ѕ частину хвіртки №1, Ѕ частину водопровода №2, що складають ізольовану двокімнатну квартиру з житловою кімнатою 3-2 площею 11,6 кв. м, житловою кімнатою 3-3 площею 7,7 кв. м, кухнею-їдальнею площею 10,1 кв. м, туалетом 3-5 площею 1,6 кв. м, коридором III площею 3,2 кв. м. Частка співвласника складає 17/100 частин та її вартість становить 37775 грн. У власність ОСОБА_7 виділено: житловий будинок «Б», прибудову «б», сарай «В», Ѕ частину хвіртки №1, Ѕ частину водопровода №2, що складають ізольовану трикімнатну квартиру з житловою кімнатою 5-3 площею 9,6 кв. м, житловою кімнатою 5-4 площею 6,8 кв. м, житловою кімнатою 6-3 площею 11,8 кв. м, кухнею 6-2 площею 4,3 кв. м, коридором 5-2 площею 6,1 кв. м, сінями І площею 5,1 кв. м, сінями II площею 3,5 кв. м. Частка співвласника складає 24/100 частин та її вартість становить 50748 грн. Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 678,2 кв. м по АДРЕСА_1, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1408 від 05 червня 2014 року експерта Іващенко І.Е., відповідно опису розділової межі, зазначеному в ньому, за яким: ОСОБА_5 виділено у користування земельну ділянку площею 339,3 кв. м (в тому числі під забудовою) зі сторони лівої бокової межі, фасадної межі з виходом на АДРЕСА_1 через існуючу хвіртку №5; ОСОБА_6 виділено у користування земельну ділянку площею 102,1 кв. м (в тому числі під забудовою) зі сторони лівої бокової межі, зі сторони задньої межі з виходом наАДРЕСА_1 через ділянку загального користування і існуючу хвіртку №1; ОСОБА_7 виділено у користування земельну ділянку площею 169,8 кв. м (в тому числі під забудовою) зі сторони правої бокової межі, зі сторони задньої межі з виходом на АДРЕСА_1 через ділянку загального користування і існуючу хвіртку №1. Земельну ділянку проходу площею 67,0 кв. м виділено в загальне користування співвласникам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_7 користуватися частиною земельної ділянки шириною 1 метр для доступу до зовнішньої стіни будівель «Б», «б» для забезпечення можливості її обслуговування (проведення поточного та капітального ремонтів, складання будівельних матеріалів та встановлення решетувань на період такого ремонту). Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_5 користуватися частиною земельної ділянки шириною 1 метр для доступу до зовнішньої стіни гаражу «І» для забезпечення можливості її обслуговування (проведення поточного та капітального ремонтів, складання будівельних матеріалів та встановлення решетувань на період такого ремонту). Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_6 користуватися частиною земельної ділянки шириною 1 метр для доступу до зовнішньої стіни кухні «Д» для забезпечення можливості її обслуговування (проведення поточного та капітального ремонтів, складання будівельних матеріалів та встановлення решетувань на період такого ремонту). Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_6 у доступі до зовнішньої частини стіни житлового будинку «А» зі сторони лівої бокової межі та її обслуговування (проведення поточного та капітального ремонтів, складання будівельних матеріалів та встановлення решетувань на період такого ремонту, ремонт вимощення). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року рішення районного суду скасовано, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1408 від 5 червня 2014 року експертом запропоновано єдиний варіант розподілу житлового будинку. Даний варіант розподілу відповідає порядку користування приміщеннями, що склався, робіт по переобладнанню немає. Суд вважав можливим розподіл домоволодіння згідно вказаного висновку експертизи. При цьому зазначив, що реальні частки співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не співпали з ідеальними, визначеними в 1973 році при перерахунку часток, оскільки за цей період було знесено туалет «Л», прибудову «а», побудовано гараж «І», санвузол «Ж», кухню «Д», вартість яких вплинула на реальні частки співвласників. Варіант визначення порядку користування земельною ділянкою співвласниками відповідає сформованому порядку користування земельною ділянкою на даний час, ідеальним часткам співвласників та рішенню суду від 6 грудня 1960 року. В частині визначення порядку користування земельною ділянкою суд вважав за необхідне встановити його відповідно до визначеного варіанту у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1408 від 5 червня 2014 року, згідно якого співвласнику ОСОБА_5 визначена в користування земельна ділянка площею 339,3 кв.м (в тому числі під забудовою) зі сторони лівої бокової межі, фасадної межі з виходом на АДРЕСА_1 через існуючу хвіртку №5. Співвласнику ОСОБА_6 визначена в користування земельна ділянка площею 102,1 кв.м (в тому числі під забудовою) зі сторони лівої бокової межі з виходом на АДРЕСА_1 через ділянку загального користування і існуючу хвіртку №1. Співвласнику ОСОБА_7 визначена в користування земельна ділянка площею 169,8 кв.м (в тому числі під забудовою) зі сторони правої бокової межі, зі сторони задньої межі з виходом на АДРЕСА_1 ділянку загального користування і існуючу хвіртку №1. При цьому, за даним варіантом земельну ділянку проходу площею 67,0 метрів виділено в загальне користування співвласникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а межа земельної ділянки з АДРЕСА_1 з боку приміщень, які належать ОСОБА_5 - 20 метрів і є вхід з хвірткою, тому згідно п.2* додатка 3.1 з ДБН 360-92** протипожежні вимоги виконуються. Межа земельної ділянки з АДРЕСА_1 з боку приміщень, які належать ОСОБА_6, ОСОБА_7 - 4,07 метрів і є хвіртка, тому згідно п.2* додатка 3.1 з ДБН 360-92** протипожежні вимоги виконуються.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням народного суду другої ділянки м. Херсона від 6 грудня 1960 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського обласного суду від 9 січня 1961 року, домоволодіння по АДРЕСА_1 розділено між співвласниками та визначено порядок користування земельною ділянкою. За правилами ч.2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням суду від 6 грудня 1960 року, яке є чинним, спірне домоволодіння поділено між співвласниками, правонаступниками яких є сторони у справі, та визначено порядок користування земельною ділянкою між ними. З часу ухвалення рішення про поділ домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою всі співвласники здійснювали знесення чи добудову господарських будівель і споруд, які узаконені у встановленому законом порядку. Розмір земельної ділянки якою користується позивач відповідає розміру земельної ділянки виділеної попередньому власнику (339,3 кв.м), однак, у зв'язку з добудовою іншими співвласниками господарських будівель, фактично змінена конфігурація виділеної рішенням суду земельної ділянки.

Згідно висновків апеляційного суду, знесення чи добудова господарських будівель і споруд після ухвалення судом рішення про поділ домоволодіння не може бути підставою для ухвалення нового судового рішення про його поділ. Законодавством не передбачена можливість зміни конфігурації виділеної раніше у користування співвласникам земельної ділянки з підстав добудови господарських споруд. Захист права користування земельною ділянкою раніше виділеною у встановленому законом порядку можливий шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нею, проте такі вимоги жодною із сторін у справі не заявлялись.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 про реальний виділ частки в домоволодінні та визначення порядку користування земельною ділянкою.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 колегія суддів встановила, що спірне домоволодіння в цілому належало на праві власності ОСОБА_9, відповідно до посвідчення від 20 січня 1923 року та акту від 25 січня 1956 року, після смерті якої право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11 лютого 1956 року, перейшло в рівних частках (по Ѕ частці) до спадкоємців: ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Рішенням народного суду другої ділянки м. Херсона від 6 грудня 1960 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського обласного суду від 9 січня 1961 року, домоволодіння по АДРЕСА_1 розділено між співвласниками та визначено порядок користування земельною ділянкою.

ОСОБА_12 виділено приміщення «1-1», «1-2», «1-3», «1-4», «1-5», «1-6», «1-7», «1-8», «2-1», «2-2», «2-3», «2-4», «2-5» у будинку літ. «А» та виділено у користування земельну ділянку площею 339,3 кв.м, зазначену на плані як перша частина.

ОСОБА_11 виділено приміщення «3-1», «3-2», «3-3», «3-4», «3-5», «4-1» будинку літ. «А», повністю будинок літ. «Б» та виділено у користування земельну ділянку площею 338,9 кв.м, зазначену на плані як друга частина.

Право власності на частку, яка належала ОСОБА_12 перейшло на підставі договору дарування від 22 січня 1991 року ОСОБА_13, та в подальшому до позивача ОСОБА_5 (договір дарування від 6 серпня 2004 року). У зв'язку з добудовами 16 грудня 1973 року МБТІ здійснений перерахунок часток співвласників. Розмір частки становив 45/100.

На підставі актів БТІ від 17 вересня 1962 року здійснено розподіл частки виділеної ОСОБА_11 на три частини з наступним їх відчуженням: 20/100 - ОСОБА_14 (договір купівлі-продажу від 8 вересня 1962 року); 18/100 - ОСОБА_15 (договір купівлі-продажу від 10 вересня 1962 року); 12/100 - ОСОБА_16 (договір купівлі-продажу від 10 вересня 1962 року). У зв'язку з перерахунком часток, здійсненим МБТІ 16 грудня 1973 року, частки співвласників змінилися, та відповідно становили: 25/100, 16/100 та 14/100.

Право власності на частку 25/100 від ОСОБА_17 перейшло до ОСОБА_18 (свідоцтво про право на спадщину від 6 серпня 2004 року), потім до ОСОБА_19 (договір дарування від 21 серпня 2004 року), і на підставі договору дарування від 4 вересня 2013 року до ОСОБА_6

Право власності на 16/100 та 14/100 на підставі договорів дарування від 29 жовтня 1982 року та від 7 лютого 1980 року перейшло до ОСОБА_20, після смерті якого на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 травня 1989 перейшло до ОСОБА_21, внаслідок чого загальний розмір частки становить 30/100. За договором дарування від 9 січня 1990 року право власності на 30/100 перейшло до ОСОБА_7

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом про реальний виділ належної йому 45/100 частин у спірному домоволодінні посилався на те, що згоди щодо такого виділу з іншими співвласниками ним не досягнуто, що в свою чергу є підставою для вирішення цього спору судом.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Згідно з висновком проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 1408 від 5 червня 2014 року, запропоновано єдиний варіант поділу в натурі часток співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 домоволодіння АДРЕСА_1, з господарськими та побутовими спорудами, що відповідає фактичному користуванню, рішенню суду від 6 грудня 1960 pоку, акту БТІ від 17 вересня 1962 pоку, акту БТІ від 10 вересня 1962 pоку, а також відповідним дозволам виконкому районної Ради на будівництво гаражу «І» та санвузла «Ж», кухні «Д», сараю «В». Крім цього, під час дослідження експертом було встановлено, що туалет літ. «Л», прибудова літ. «а» знесені, а дійсна вартість споруд, що підлягають розподілу, становить 215570 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав того, що рішенням народного суду другої ділянки м. Херсона від 6 грудня 1960 року спірне домоволодіння вже було розділено між співвласниками, правонаступниками яких є сторони у справі, та визначено порядок користування земельною ділянкою між ними, суд апеляційної інстанції вказаних вище норм матеріального права не врахував, не надав належної оцінки змісту зазначеного рішення суду від 6 грудня 1960 року та не звернув уваги на те, що цим рішенням домоволодіння розподілено між співвласниками, шляхом надання у їх користування відповідних приміщень згідно належних їм часток. При цьому, не перевірив чи був здійснений виділ цих часток в натурі, оскільки з правовстановлюючих документів вбачається, що сторони є власниками часток у спільній частковій власності.

Відмовляючи у задоволенні позову із зазначених вище підстав апеляційний суд залишив спір по суті не вирішеним, не врахував, що позивач має право на виділ частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обов'язків.

Суд першої інстанції дав належну оцінку фактичним обставинам з урахуванням зібраних у справі доказів, зокрема висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 1408 від 5 червня 2014 рокута дійшов обґрунтованого висновку про розподіл домоволодіння за запропонованим експертом варіантом.

Наявні в матеріалах справи докази, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, підтверджують можливість поділу будинку на окремі частини відповідно до запропонованого експертом варіантом.

При встановленні фактичних обставин справи судом першої інстанції норми процесуального права не порушені. При ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права у спірних правовідносинах.

За таких обставин, рішення апеляційного суду слід скасувати з підстав, передбачених ст.339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року скасувати, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 січня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.В. Умнова