Справа №581/252/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бутенко Д. В.
Номер провадження 22-ц/788/1035/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Гагіна М. В. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Наталія Борисівна про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а :

16 квітня 2014 року позивач звернувся з позовом до місцевого суду і свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_6, який за своє життя 7 червня 2013 року склав заповіт, яким заповідав усе належне на день смерті майно йому - позивачу у справі. Після смерті брата йому стало відомо, що останній вдруге 19 червня 2013 року склав заповіт, яким усе належне на день його смерті майно заповідав своєму синові ОСОБА_4, який є відповідачем у справі. Посилаючись на те, що його брат тяжко хворів на онкологічне захворювання, перебував на обліку у Сумському обласному клінічному онкологічному диспансері, за станом здоров'я перебував у безпорадному стані, а тому заповіт був складений під тиском сина та колишньої дружини, які і запросили нотаріуса до хворого брата, без присутності сина та свідків, а тому просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 19 червня 2013 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. за зареєстрованим номером № 1476.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено за їх безпідставністю.

На зазначене рішення позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому зазначає, що саме він здійснював догляд за хворим братом та супроводжував його до лікарняних закладів для обстеження та лікування. За станом свого здоров'я його брат був прикутий до ліжка і не міг самостійно звернутися до нотаріуса і тому вважає, що колишня дружина померлого за змовою із нотаріусом поза межами лікувального закладу особисто оформила заповіт від імені брата. Його брат ніколи не перебував на стаціонарному лікуванні у Сумському обласному клінічному онкологічному диспансері, а на час складання нового заповіту лікувався в Сумській обласній клінічній лікарні в хірургічному відділенні, в той час, як у відповіді на його скаргу Головне управління юстиції у Сумській області повідомило йому, що заповіт був посвідчений у приміщенні Сумського ОКОД, що, на його думку, свідчить про фальсифікацію заповіту.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, відповідач, його представник та третя особа просять слухати справу в їх відсутність, заперечують проти задоволення апеляційної скарги, апелянт доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, а тому колегія суддів вважає за необхідне слухати справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності підстав для визнання недійсним заповіту укладеного померлим ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з наявними у справі доказами та відповідає фактичним обставинам справи.

Так, судом першої інстанції встановлено й вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.74). За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно, яке на день смерті буде йому належати заповідав своєму синові ОСОБА_4 і даний заповіт 19 червня 2013 року о 15-25 посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. у Сумській обласній клінічній лікарні за місцем фактичного перебування спадкодавця за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 75).

На підставі зазначеного заповіту ОСОБА_4 отримав у спадок права на земельну ділянку (пай), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 7 травня 2014 року (т.1 а.с.76).

Правильно встановивши вказані обставини на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Спадкування за заповітом урегульоване Главою 85 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт - це правочин, який укладається фізичною особою (заповідачем) на випадок смерті, вчиняється в передбаченій законом формі, містить призначення спадкоємця (спадкоємців), а також може передбачати інші розпорядження, в тому числі покладати на спадкоємців обов'язки щодо виконання вказівок заповідача особистого характеру.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. (ст.1234 ЦК України).

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою (ч.ч.1, 2 ст. 1253 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатрічну експертизу (ст.145 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що заповідач ОСОБА_6 дійсно хворів на тяжке онкологічне захворювання і перебував як на амбулаторному так і на стаціонарному лікуванні в лікувальних закладах Липоводолинського району Сумської області, м.Суми та м.Києва, що підтверджується довідками з лікарняних закладів (т.1 а.с.22, 35-37, 77, 79, 92-99, т.2 а.с.4. 8, 10-19, 62-74, 87, 101).

На час складання оспорюваного заповіту ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня», що підтверджується довідкою з даного лікарняного закладу (т.2 а.с.9). Також з дослідженої місцевим судом медичної документації на стаціонарного хворого ОСОБА_6 вбачається, що 12.06.2012 року хворому було проведене оперативне втручання.

В той же час, будь-яких переконливих та достовірних доказів тому, що на момент нотаріального посвідчення заповіту у Сумській обласній клінічній лікарні 19 червня 2013 року заповідач перебував у такому хворобливому стані, що могло вплинути на його волевиявлення суду надано не було. Наркотичні засоби в якості знеболювального вперше було призначено хворому лише під час його стаціонарного лікування в Полтавському обласному клінічному онкологічному диспансері в період з 27 серпня 2013 року по 17 вересня 2013 року (т.2 а.с. 87-101).

Судом першої інстанції неодноразово роз'яснювалась позивачу процесуальна можливість, умови та порядок призначення відповідних експертиз з метою перевірки наявності чи відсутності дійсного волевиявлення заповідача ОСОБА_6 на час укладення заповіту, проте такими процесуальним правом ОСОБА_3 не скористався.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо визнання недійсним заповіту з підстав відсутності при його укладенні в якості свідків колишньої дружини та сина померлого, оскільки заповіт може бути посвідчений в присутності свідків лише за бажанням заповідача, або у випадку наявності у нього фізичних вад, які перешкоджають йому прочитати складений заповіт, а також у випадку посвідчення заповіту посадовою або службовою особою в порядку передбаченому ст.1252 ЦК України. Проте заповідач не мав таких фізичних вад, які б перешкоджали йому у прочитанні заповіту, бажання про присутність свідків заповідач не висловлював, а сам заповіт посвідчувався нотаріусом. Крім того, син померлого та його мати (колишня дружина померлого) відповідно до вимог передбачених ч.4 ст. 1253 ЦК України не можуть бути свідками при укладенні заповіту, оскільки саме на користь сина померлого заповідач складав заповіт.

Також місцевим судом перевірялись і доводи апелянта щодо складення заповіту особою, яка не мала на це право та складення його з порушенням вимог його посвідчення і судом було встановлено, що приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. на прохання заповідача з'явилась до нього за місцем його перебування у хірургічному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні, до складання заповіту поспілкувалась з останнім і перевірила розуміння ним значення своїх дій і будь-яких сумнівів в його обмеженій дієздатності чи недієздатності у неї не виникло. Також заповідач заперечив вживання ним ліків, які б впливали на його психіку, пам'ять чи розумову діяльність. Встановивши волевиявлення заповідача, нотаріус за місцем знаходження робочого місця нотаріуса, за допомогою технічних засобів склала та роздрукувала текст заповіту, а заповідач після прочитання особисто тексту заповіту, особисто підписав його без будь-якого фізичного чи психологічного впливу на нього з боку третіх осіб.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання апелянта на лист Головного управління юстиції в Сумській області від 29.08.2014 року № П-35/04/12-19 в якому зазначено, що ніби-то заповідач перебував на лікуванні в Сумському обласному клінічному онкологічному диспансері в хірургічному відділенні де і були вчинені нотаріальні дії по посвідченню заповіту (т.2 а.с.31), оскільки даний лист не є належним доказом у справі і відомості викладені в ньому суперечать фактичним обставинам встановленим судом про те, що заповідач, на час посвідчення заповіту, перебував на лікуванні у Сумській обласній клінічній лікарні і ці обставини підтверджуються довідкою зазначеного лікарняного закладу від 18.09.2014 року № 01-20/34/1767 (т.2 а.с.9).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого щодо, що дії нотаріуса при посвідченні заповіту ОСОБА_6 відповідали вимогам передбаченим ст..ст.1247, 1248 ЦК України та Закону України «Про нотаріат» і підстави для визнання його недійсним відповідно до вимог передбачених ч.1 ст.1257 ЦК України відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -