Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів : Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря : Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 09.04.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 04.01.2011 року право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,57 га, кадастровий номер 56:246:847:00:03:015:0033, яка розташована на території Заборольської сільської ради, цільове призначення ведення особистого селянського господарства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права за неповно з»ясованих обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції вирішив питання стосовно земельної ділянки, власником якої є апелянт, який не був повідомлений про час і місце судових засідань у справі.

Зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори на підставі заповіту, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1

________________________________________________________________________________

Справа № 570/5254/13-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1099/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_5

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, яка розташована на території Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 2,57 га. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 345948, виданого Рівненською райдержадміністрацією від 06.11.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 94, кадастровий номер 56 246 847 00:03:015:0033.

Стверджує, що він є власником будинку за адресою с.Нова Українка, вул.Приходька, будинок 3 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 550 від 25.06.2010 року. За вказаною адресою зареєстровано його місце мешкання.

Доводить, що вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про наявність у нього гарантованого законодавством права на спадщину.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 04.01.2011 року, а отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку не має можливості, оскільки не має правовстановлюючих документів на землю.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд дійшов через неправильне застосування норм матеріального права .

Відповідно до ч.1ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У ст. 1301 ЦК України зазначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_2, є дочкою померлого ОСОБА_3, та, відповідно до ст. 1235 ЦК України, є спадкоємицею за законом свого батька.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в матеріалах справи відсутня.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_3 24.02.2009 року склав заповіт, який був посвідчений Новоукраїнською сільської радою Рівненського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за № 7 на ім»я ОСОБА_1

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі заповіту, 07.09.2011 року державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, який помер 05.01.2011 року, є ОСОБА_1.

Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, яка розташована на території Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 2,57 га, належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 345948, виданий Рівненською районною державною адміністрацією від 06.11.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 94, кадастровий № 56 246 847 00:03:015:0033.

Таким чином, на день звернення до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, власником спірної земельної ділянки був ОСОБА_1, який до участі у справі залучений не був.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також не врахував, що відповідач по справі Заборольська сільська рада Рівненського району Рівненської області не є належним відповідачем по даній справі, оскільки майно спадкодавця успадковано іншим спадкоємцем. Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції спадкоємців не встановлював та в порушення ст.33 ЦПК України до участі у справі не залучав.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відому у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209,218,307,309, 313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2014 року скасувати, та ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 121 /сто двадцять одна/ гривня 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

ОСОБА_7

.