Справа № 215/2032/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Камбул М.А.

за участю секретаря - Полісес М.В.

представників позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 3 справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПАТ „ПІВНГЗК» /далі ПАТ/, згідно якого просить стягнути відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України з ПІВНГЗК 243 600 грн. моральної шкоди, у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обгрунтування вказує, що з 08.12.1989 р. по 23.09.1991 р. він працював водієм автомобілю ГТЦ-2 на ПАТ, з 24.01.1992р. по 31.07.1992 р. працював слюсарем по експлуатації і ремонту газового обладнання Криворізького управління по експлуатації газового господарства, з 14.05.1997 р. по теперішній час він працює водієм транспортних засобів в карєрі ГТЦ-1 на ПАТ.

Тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів внаслідок недосконалості робочого місця призвів до стійкої втрати його професійної працездатності та професійного захворювання.

Згідно акту від 27.01.2012 р. йому встановлено наступні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст.. з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, в сполученні з полірадикулонейропатією, помірним порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст. деф. Артрозу ліктьових, ПФ першого ст.. та колінних суглобів, ПФ першого-другого ст., деф. артрозу дрібних суглобів кистей та трофічними розладами кистей.

Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першої ст., нейросенсорна приглухуватість першої ст.(з легким зниженням слуху).

Висновком МСЕК від 29.02.2012 р. йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності всього у розмірі 40 %, з них 10% по ХОЗЛ, 5 % по туб., 25% по вібр.хворобі.

Згідно п.17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 27.01.2012 р. причиною професійного захворювання стала робота протягом 14 років 6 місяців в умовах впливу на організм вібрації, пилу, шуму, параметри якої перевищували нормативи.

Виходячи з характеру захворювання, він відчуває оніміння в руках і ногах, значне обмеження рухів у великих суглобах, переважно ліктьових та колінних, судоми в різних групах мязів правої кисті, слабкість та заніміння, не має можливості вести активне життя, виконувати побутові справи по дому, відчуває загальну слабкість, швидку втому, йому важко нахилятися, повертатися, довго рухатися, він швидко втомлюється, що порушує його нормальні життєві звязки, просить стягнути з ПАТ 243 600 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові, на задоволенні позову наполягає.

Представник ПАТ за довіреністю ОСОБА_2 надала до суду письмові заперечення. Вказує, що тривалість роботи позивача в шкідливих умовах складає 14 років 6 місяців, має окрім професійних захворювань інші системні захворювання, які також впливають на його стан здоровя. За роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, профілактичне харчування. Одним із факторів, який збільшує ризик виникнення професійного захворювання є тривалість роботи в шкідливих умовах. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Крім того, позивачем не надано доказів завдання моральних страждань та не обґрунтовано суму завданої підприємством моральної шкоди, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 08.12.1989р. по 23.09.1991р., з 14.05.1997р. по 01.12.2010р. позивач працював на ПАТ водієм великовантажного автомобіля в карєрі. 01.12.2010 року позивач був переведений водієм автотранспортних засобів автоколони спеціальних та господарчих автомобілів, 08.11.2012 р. був звільнений за власним бажанням, а.с. 23-28.

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 27.01.2012р., а.с.7-9, позивачу ОСОБА_3 27.01.2012 р. встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба першої-другої ст.. з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, в сполученні з полірадикулонейропатією, помірним порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст. деф. Артрозу ліктьових, ПФ першого ст.. та колінних суглобів, ПФ першого-другого ст., деф. артрозу дрібних суглобів кистей та трофічними розладами кистей.

Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першої ст., нейросенсорна приглухуватість першої ст.(з легким зниженням слуху).

Позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі всього 40 %, з них 10% по ХОЗЛ, 5 % по туб., 25% по вібр.хворобі., згідно висновку МСЕК від 29.02.2012 р., а.с.55.

Згідно висновку МСЕК від 12.02.2013р., а.с.13, позивачу при повторному огляді встановлена втрата професійної працездатності в розмірі всього 40 %, з них 10% по ХОЗЛ, 5 % по туб., 25% по вібр.хворобі.

Згідно висновку МСЕК від 24.02.2015р., а.с.12, позивачу при повторному огляді встановлена втрата професійної працездатності в розмірі всього 40 %, з них 10% по ХОЗЛ, 5 % по туб., 25% по вібр.хворобі.

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р. абзацу 4 статті 1, підпункту «є» ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Крім того, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_3 внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обовязок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачу ОСОБА_3, як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 27.01.2012р., а.с.7-9, встановлено вібраційна хвороба першої-другої ст. з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом, в сполученні з полірадикулонейропатією, помірним порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофічним синдромом у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ст. деф. артрозу ліктьових, ПФ першого ст. та колінних суглобів, ПФ першого-другого ст., деф. артрозу дрібних суглобів кистей та трофічними розладами кистей.

Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.(пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першої ст., нейросенсорна приглухуватість першої ст.(з легким зниженням слуху).

Виробничими факторами, що спричинили захворювання є робота протягом 14 років 6 місяців в умовах впливу на організм вібрації, пилу, шуму, параметри якої перевищували нормативи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином суд враховує, що при первинному огляді 29.02.2012 р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, коли відповідальність за заподіяну моральну шкоду на Фонд вже не поширювалася, тому відповідальність повинен нести роботодавець.

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, який полягає в значному обмеженні рухів у великих суглобах, переважно ліктьових та колінних, судомах в різних групах мязів правої кисті, слабкості та заніміннях, фізичних і моральних страждань позивача в звязку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються медичними документами а.с.7-9,12-22, позов ОСОБА_3 слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ на користь позивача 28 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач, в 243 600 грн. завищеною.

У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, та при звільнені позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, слід стягнути з ПАТ на користь держави судові витрати в сумі 280 грн.

На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10,27,31,60, 79,88, 209 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 28 000 /двадцять вісім тисяч/ грн. моральної шкоди, без врахування обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір в сумі 280 грн. на користь держави.

В іншій частині позову-відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: