АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4987/15 Справа № 183/5664/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просила зобовязати відповідача повернути позивачу земельну ділянку площею 3,4414 га, передану у користування відповідача за договором оренди № 281 від 08.01.2009 року; стягнути з відповідача на користь позивача доходи, які він отримав або міг отримати за час незаконного користування земельною ділянкою у 2014 році в сумі 22936 грн. 38 коп. та моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на наявність права власності у позивача на земельну ділянку площею 3,4414 га обґрунтовані тим, що 08 січня 2009 року сторонами укладено договір оренди земельної ділянки № 281, строк дії якого закінчується 31 грудня 2013 року. 20 вересня 2013 року та 22 січня 2014 року позивачем направлено відповідачу повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію цього договору на наступний період. Але відповідач земельну ділянку не повернув та згідно листа Державної інспекції сільського господарства від 28.05.2014 року засіяв земельну ділянку озимою пшеницею, чим порушив вимоги ст.ст.17,19,27,31 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ «АПК «Спаський» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,4414 га, передану у користування ТОВ «АПК «Спаський» за договором оренди земельної ділянки № 281 від 08 січня 2009 року.

Стягнуто із ТОВ «АПК «Спаський» на користь ОСОБА_2 22936 (двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять шість) гривень 38 копійок завданих збитків, а також судові витрати в розмірі 229,36 гривень.

В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

При вирішенні спору суд врахував положення ст.ст.125,126,152,212 ЗК України, ст.ст. 6,13,28,31,34 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 638,972 ЦК України, які регулюють договірні правовідносини сторін, а також умови самого договору оренди.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачці згідно державного акту на право власності на земельну ділянку належить земельна ділянка, розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області площею 3,4414 га /а.с.7/.

08 січня 2009 року сторонами укладено Договір оренди земельної ділянки №281 /а.с.8-9/ (Надалі - Договір), згідно п.п.1.1, 1.3, 3.1-3.3, 7.2 якого, позивач надав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 3,4414 га ріллі на строк до 31 грудня 2013 року. Термін дії договору наступний: термін дії починається в день його державної реєстрації та закінчується в день, наступний за днем закінчення строку оренди. У разі, коли орендар продовжує користуватись Земельною ділянкою після закінчення строку оренди, то за відсутності письмових заперечень Орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку оренди, цей договір підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах. Договір припиняє дію у разі закінчення строку оренди і не поновлення цього договору сторонами.

Земельну ділянку передано ТОВ АПК «Спаський» за актом приймання-передачі, що є додатком до договору оренди /а.с. 9/.

Згідно з доповнення до договору оренди, договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Новомосковського районного відділу ДРФ центру ДЗК 13 липня 2009 року за номером 04-09-126-04035 /а.с 10/.

20 вересня 2013 року та 22 січня 2014 року позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про відсутність наміру продовжувати дію договорів оренди земельної ділянки на наступний період /а.с.11-12/, отримані відповідачем 01 жовтня 2013 року та 04 лютого 2014 року відповідно /а.с.13-14/.

Згідно з листом Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області від 28 травня 2014 року позивача повідомлено, що земельна ділянка засіяна сільськогосподарськими культурами та використовується ТОВ АПК "Спаський" /а.с.15/. Обставина щодо засіву ділянки позивача ріпаком підтверджено також і актом комісії Спаської сільської ради від 03 червня 2014 року /а.с.17/.

Врахувавши положення земельного та цивільного законодавства, яке регулює відносини сторін, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до умов п.6.4.5 договорів оренди, орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі Орендодавцеві після закінчення дії договору.

На підтвердження належного виконання обов`язку щодо своєчасного повернення земельних ділянок відповідачем надано копію акту приймання передачі земельної ділянки за договором оренди від 08 січня 2009 року № 281 не узгоджений позивачем із поштовим описом вкладення у цінному листі із відміткою пошти про направлення від 10 липня 2014 року. Акт датовано 09 липня 2014 року. Доказів отримання позивачем означеного акту суду не надано.

Тому суд зазначив, що із матеріалів справи не вбачається належного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення земельної ділянки позивачу в зв`язку із закінченням строку дії, на який він був укладений, оскільки акт позивачу не вручений, доказів ухилення позивача від отримання акту суду не надано, акт складено з порушенням строку, визначеного сторонами для його складання. Посилання відповідача на той факт, що умови договору передбачають строк повернення земельної ділянки протягом п`яти років з дня державної реєстрації договору та те, що повернення відбулося несвоєчасно через сезонність робіт відповідача суд не приймає до уваги, оскільки договором чітко визначено строк, на який земельна ділянка передається в оренду - 01 січня 2014 року і доказів вини позивача у несвоєчасній державній реєстрації договору суду не надано.

Суд врахував вимоги ст.ст.28,34 Закону України «Про оренду землі».

Позивач просив стягнути з відповідача збитки виходячи з розміру доходів, посилаючись на те, що відповідачем засіяно належну позивачу земельну ділянку ріпаком (рапс). Середня врожайність рапсу складає 18,2 центнера з гектара, середня ціна реалізації цієї культури у 2014 році становить 3662 грн. за одну тону.

Відповідачем надано суду висновок експертно-економічного дослідження № 4007/4008-14 від 21 листопада 2014 року, згідно з яким середня врожайність 2014 року по підприємству ТОВ АПК «Спаський» поле № 38 (рапс озимий) становить 1,9 т/га. Документально підтверджується понесення відповідачем витрат по вирощуванню рапсу врожаю 2014 року з розрахунку на 1 гектар площі 7939 грн./га. Наведені висновки позивачем не оскаржені.

Тому враховуючи, що площа земельної ділянки складає 3,4414 га, а сума доходів, які позивач міг би отримати від користування земельною ділянкою складає 23944 грн. 57 коп. (1, 9 т/га х 3,4414 га х 3662 грн.).

Доводи відповідача, що від користування земельними ділянками він поніс збитки, які необхідно врахувати під час розрахунку розміру збитків, суд посилаючись на положення ст.212 ЗК України, не врахував, оскільки самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Внаслідок чого, суд у повному обсязі задовольнив позовні вимоги про повернення земельної ділянки та щодо зобов`язання відшкодування збитків на суму в розмірі 22936,38 грн., оскільки ця сума, яку просив стягнути позивач є меншою від суми, визначеної судом, а клопотання про збільшення розміру позовних вимог не заявлялось.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд із відповідача на користь позивача стягнув судовий збір в розмірі 229,36 гривень.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що порядок відшкодування збитків передбачений постановою КМУ №284 від 19.04.1993 року "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", а земельна ділянка повернута позивачу у липні 2014 року.

Відповідно до п.1 постанови КМУ №284 від 19.04.1993 року "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.12 постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК України, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її заподіяли.

Отже при вирішенні спору суд першої інстанції врахував положення ст.212 ЗК України, та поклав відповідальність на особу, діями якої спричинені збитки орендодавцеві.

Крім того, відповідно до п.7.4 договору оренди земельної ділянки від 08.01.2009 року передбачено, що у разі невиконання умов договору однією із сторін, потерпіла сторона може вимагати від винної сторони дострокового розірвання цього договору, з наступним відшкодуванням усіх понесених збитків та втраченої вигоди.

Тому визначення судом розміру збитків відповідає вимогам ст.22 ЦК України, а також і висновку Дніпропетровського НДІСЕ від 21.11.2014 року щодо розміру збитків, який суду надав сам відповідач.

Немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції і в частині обовязку товариства повернути земельну ділянку позивачу, оскільки акт приймання передачі земельної ділянки від 09 липня 2014 року, не підписаний позивачкою. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається належного виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного повернення земельної ділянки позивачу.

Посилання відповідача на те, що умови договору передбачають строк повернення земельної ділянки протягом п`яти років з дня державної реєстрації договору і те, що повернення відбулося несвоєчасно у звязку із сезонністю робіт є безпідставними, оскільки договором визначено строк, на який земельна ділянка передається в оренду до 31 грудня 2013 року.

У звязку із чим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Спаський» відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів із моменту проголошення.

Судді: