Справа № 212/1580/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

15 квітня 2015 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу у складі :

Головуючого судді : Шум Л.І.

при секретарі: Борух Ю.К.,

за участю позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, -

В С Т А Н О В И В ;

В лютому 2014 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, в ході розгляду справи уточнила позовні вимоги, та вказала, що її син ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_8. Її син ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Ще за життя її сина, між сторонами виникали непорозуміння, а після смерті сина, відносини стали зовсім погані. Позивач вимушена була звернутись до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною бабусі, яка проживає окремо від неї. Але ОСОБА_6 систематично не виконувала рішення суду, створювала перешкоди в зустрічах позивача з онукою. Відповідачі в присутності сторонніх осіб, співробітниках комітету у справах сім'ї та молоді Жовтневого райвиконкому розповсюджують неправдиву інформацію, якою намагаються забруднити її в очах посадових осіб та створити негативний образ для того, щоб пояснити причину перешкоджання у спілкуванні її з онукою. Поширення завідомо неправдивих відомостей в громадському місці, що не відповідають дійсності ганьблять її гідність та честь в очах сусідів та навіть випадкових перехожих. Просить суду зобов'язати відповідачів вибачитись перед нею за поширення ними недостовірних відомостей, що на зустріч з онукою ОСОБА_8 вона з'являється в нетрезвому вигляді, хоче її викрасти, та про те , що вона зловживає алкоголем. Стягнути з відповідачів на її користь солідарно по 15 000 гривень, за завдану їй моральну шкоду, та стягнути на її користь з відповідачів сплачені нею судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 у повному обсязі підтримала позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, та пояснила, що відповідачі не одноразово при сторонніх особах, висловлювали твердження, що вона знаходиться в нетрезвому стані, що не відповідало дійсності. Неправомірними діями відповідачі завдали їй моральну шкоду, які полягають у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з приниженням її гідності та честі.

Представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

У судове засідання, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, не з'явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що знає ОСОБА_2, відносини між ними хороші. В 2013 році вона була свідком інциденту між сторонами, коли відповідач ОСОБА_5, у дворі будинку на м-ні Індустріальний, кричала, що ОСОБА_2 п'яна, та висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_11, пояснила, що була свідком інциденту між двома жінками, сторонами по справі, в процесі якої ОСОБА_5 грубо висловлювалась на адресу ОСОБА_2 Та кричала " Мужчина, смотрите, она пьяная, забирает ребенка."

Суд, дослідивши, письмові докази надані суду сторонами у справі, заслухавши пояснення сторін у справі, свідків, вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованою Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, при цьому з урахуванням практики застосування Конвенції, межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечуватися баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права чи інтересу, а відповідно ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, оскільки згідно ст.47-1 Закону "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумаченні як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі вживання гіпербол, алегорій, сатири, при цьому оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Стаття 269 ЦК України визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою, особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч.1 ст. 271 ЦК України.

Згідно позовної заяви позивачем на обґрунтування позову про захист гідності та честі зазначено, що 15 грудня 2013 року, під час чергового побачення з онукою, на дитячому майданчику в дворі будинку №77, ОСОБА_5 підбігла до ОСОБА_2 з галасом: " Люди, допоможіть, дитину вкрали. Вона п'яна! " вихопила дитину з рук та побігла з дитиною до дому. На її галас звернули увагу сусіди та перехожі, що в цей час перебували у дворі. Крім того 21.02.2014 року під час зустрічі ОСОБА_6, співробітника комітету у справах сім'ї та молоді Жовтневого райвиконкому Дівіної Т.В., відповідач стверджувала, що позивач постійно на зустрічах з онукою хитається, тобто знаходиться в нетрезвому стані.

Відповідно до п.15 Постанови пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Однак, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Судом встановлено, що 15 грудня 2013 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_5 мав місце конфлікт з приводу побачень з онукою ОСОБА_8. Свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підтвердили факт конфлікту між сторонами на дитячому майданчику біля будинку № 77 на м-ні Індустріальний. Однак суд критично відносить до пояснень свідків, які підтримали позицію позивача ОСОБА_2, а факт нанесення удару ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не підтвердили, хоча даний факт підтверджується довідкою КЗ " Криворізька міська клінічна лікарня №2". (а.с.55)

Тим самим, позивач ОСОБА_2 не довела суду, що відповідачі поширював відносно неї відомості, що не відповідають дійсності та які порочать її честь, гідність та ділову репутацію.

Правилами ст. 275 ЦК України, передбачено, що захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України), а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1 Закону України "Про інформацію" визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Оскільки позивачем ОСОБА_2 не доведено факт поширення відповідачами будь-яких відомостей та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді про неї, які на її думку принижують її честь та гідність, а також з оглядну на те, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених позовних вимог і позивач не скористалася таким способом захисту як відшкодування моральної (немайнової) шкоди, який передбачений ст.16 ЦК України, то відповідно до п. 26 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню як по суті позовних вимог, так і по обраному позивачем способу захисту порушеного права.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушення її загальносоціальних ( природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення приниженням оцінки її гідності. Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних ( природних) прав чи свобод, вимагати від порушення його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних ( внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Між тим, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а, як зазначено вище, в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини відповідачів у завданні моральної шкоди позивачу, не доведена наявність причинного зв'язку між нанесеною позивачу шкодою та протиправними діями відповідача, не визначено чим підтверджуються моральні страждання.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди за поширення відомостей, що не відповідають дійсності - слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,32, 34,68 Конституції України, Закону України «Про інформацію», ст.ст. 15, 16, 23, 270, 271, 275, 277, 278, 1167 Цивільного кодексу України, постановою пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1, ст.ст. 10, 11, 57- 60, 212-215,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди за поширення відомостей, що не відповідають дійсності.

Заочне рішення може бути переглянуте за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з моменту отримання копії заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі: апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2015 року.

Судья: Л.І.Шум

Суддя: