УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,Нагорняка В.А.,Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 до Головного управління юстиції у Миколаївській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс», ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, третя особа - ОСОБА_30, про визнання прилюдних торгів, договорів купівлі-продажу недійсними, за касаційними скаргами Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_23, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_15, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2006 року позивачі, які є мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1 звернулися до суду з позовами, у яких, уточнивши позовні вимоги просили визнати недійсними прилюдні торги з продажу приміщень гуртожитку по АДРЕСА_1 які відбулися 18 травня 2005 року, визнати недійсними протоколи та акти проведення прилюдних торгів.

На обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на ті обставини, що вселились у гуртожиток, який належав на праві власності ТОВ «Ніконджитбудсервіс», як працівники Миколаївського заводу конденсаторів.

18 серпня 2005 року у порядку виконання рішення господарського суду Миколаївської області про стягнення з ТОВ "Ніконджитбудсервіс" боргу були проведені прилюдні торги з реалізації майна, належного товариству, житлових та нежитлових приміщень гуртожитку, які не набули статусу самостійного об'єкта нерухомості.

Вважають, що організація та порядок проведення торгів здійснені з порушенням чинного законодавства, що призвело до порушення їхніх житлових прав, як мешканців гуртожитку, на користування житловими кімнатами й приміщеннями загального користування, просили позов задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2008 року позови об'єднані в одне провадження

24 жовтня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у задоволенні позову відмовлено.

25 грудня 2014 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким їхні позовні вимоги задоволені частково.

Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації лотів: № 1383 Блока 703-704, № 1376 Блока 603-604, № 1368 Блока 612-613, № 1381 Блока 727-728, № 1389 Блока 712-713, № 1369 Блока 614-615, № 1390 Блока 714-715, №1387 Блока 708-709, № 1366 Блока 608-609, № 1384 Блока 705-706, №1371 Блока 620-621 у гуртожитку по АДРЕСА_1 проведені 18 серпня 2005 року, оформлені протоколами проведення прилюдних торгів з реалізації майна, належного ТОВ «Ніконджитлобудсервіс», та актами проведення торгів, затвердженими виконуючим обов'язки начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області у вересні 2005 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 щодо визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації лота № 1385 Блока 707 у гуртожитку відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_27, ОСОБА_28 і ОСОБА_29 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_23 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційних скаргах ТОВ «Ніконджитлобудсервіс», Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_21 і ОСОБА_20 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 та ОСОБА_15 просять скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_27, ОСОБА_28 і ОСОБА_29 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Свої вимоги мотивують тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично позивачі оспорюють дії державного виконавця, що були спрямовані на виконання рішень судів за зведеним виконавчим провадженням про стягнення коштів з ТОВ «Ніконджитбудсервіс» щодо звернення стягнення на майно боржника, зокрема, на приміщення у належному йому гуртожитку, і ці дії не стосуються правил проведення прилюдних торгів.

Оскільки позивачі є наймачами приміщень гуртожитку та не є учасниками (сторонами) виконавчого провадження, в межах якого проводилися прилюдні торги з реалізації спірного майна, і вони не відносяться до кола осіб, які мають право на їх оскарження, і їхні права не порушені, підстав для задоволення позову немає.

Разом із тим позивач ОСОБА_13 позбавлений права на проживання в гуртожитку на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а тому його права не порушені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прилюдні торги з реалізації приміщень гуртожитку проведені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки кімнати у гуртожитку та місця загального користування не можуть бути предметом будь-якої угоди та не можуть бути реалізовані, оскільки всі мешканці гуртожитку мають право користуватись ними, а у процесі проведення торгів державним виконавцем та СПД «Укрспец'юст» фактично здійснено поділ нерухомого майна - приміщень гуртожитку, що не відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_16, апеляційний суд виходив з того, що права позивачки проведеними прилюдними торгами не порушені, а залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, апеляційний суд виходив з того, що відповідачами не порушені права позивачів, тому підстав для задоволення цих вимог немає.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_16 та позовних вимог до ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 є правильними та такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Проте з рішенням апеляційного суду в частині задоволення позову погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог не відповідає з таких підстав.

Судами встановлено, що 28 грудня 1972 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради гуртожиток по АДРЕСА_1 в експлуатацію та передано на баланс Миколаївського заводу конденсаторів, на базі якого згідно з наказом Мінмашпрому України від 24 лютого 1994 року було створено Відкрите акціонерне товариство «Ніконд».

14 січня 2000 року на добровільних засадах шляхом об'єднання вкладів засновників ВАТ «Ніконд» та фізичних осіб: ОСОБА_31, ОСОБА_43., ОСОБА_32, було створено ТОВ «Ніконджитбудсервіс», до статутного фонду якого увійшла і будівля цього гуртожитку.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2001 року ТОВ «Ніконджитбудсервіс» 3 липня 2001 року отримало свідоцтво на право колективної власності на гуртожиток загальною площею 6575, 5 кв. м, яке зареєстроване в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 03 липня 2001 року за № 303.

24 березня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_33 придбала 2/100 частини нежитлових приміщень, що розташовані на 1-му поверсі зазначеного гуртожитку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2005 року та додатковими рішеннями цього ж суду від 18 квітня 2005 року, ухваленими у цивільній справі № 2-2173/05, визначені частки власників у праві спільної сумісної власності на гуртожиток: за ТОВ «Ніконджитбудсервіс» - 9068/10 000 частини, за ОСОБА_34 - 53/10 000 частини; за ОСОБА_35 - 329/10 000 частини, за ОСОБА_36 - 53/10 000 частини, за ОСОБА_37 - 25/10 000 частини, за ТОВ «Дар'я» - 336/10 000 частини, за ОСОБА_38 72/10 000 частини, за Приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Дизайн Студія» - 64/10 000 частини.

Позивачі ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_18 були вселені у гуртожиток як працівники Миколаївського заводу конденсаторів (довідка ВАТ «Ніконд» від 06 листопада 2006 року) та між ними і ТОВ «Ніконджитбудсервіс» укладені відповідні договори найму.

Під час примусового виконання судових рішень про стягнення боргу з ТОВ «Ніконджитбудсервіс» державним виконавцем було описано всю дев'ятиповерхову будівлю гуртожитку загальною площею 6575,5 кв. м (акт опису та арешту майна від 2 лютого 2004 року), накладено арешт для подальшої його реалізації та направлено спеціалізованій організації заявку на продаж із прилюдних торгів арештованого майна, 11 жовтня 2004 року укладено договори про реалізацію майна, в яких на реалізацію виставлена не будівля гуртожитку як об'єкт нерухомості, а окремі приміщення гуртожитку, які в установленому законом порядку не набували статусу об'єктів права власності.

У 2004-2005 роках відбулися прилюдні торги з продажу частин приміщень (блоків) гуртожитку, за наслідками яких було складено протоколи про проведення торгів та відповідні акти про придбання майна з прилюдних торгів, які були видані їх переможцям (покупцям).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 та позовних вимог до відповідачів ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що права ОСОБА_16 проведеними прилюдними торгами не порушені, оскільки згідно з актом виконаних робіт від 12 грудня 2005 року лот № 1385 Блок 707 на торгах не був реалізований, а відповідачами не порушені права позивачів, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює ці відносини, оскаржувані судові рішення в цій частині ухвалені з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні, тому рішення суду першої інстанції в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду в цій частині та в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_16 потрібно залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України.

Разом із тим рішення апеляційного суду в частині задоволення позову підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги процесуального права та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та його висновків про те, що власник приміщення гуртожитку ТОВ «Ніконджитбудсервіс» є боржником у зведеному виконавчому провадженні про стягнення з нього коштів на користь його кредиторів і зв'язку з невиконанням ним рішень про стягнення боргу у визначені строки, а також у зв'язку з відсутністю достатніх коштів на рахунках в банківських установах та належного на праві власності рухомого майна для задоволення вимог стягувачів, державним виконавцем вжито заходи щодо звернення стягнення на спірне приміщення гуртожитку шляхом проведення опису та арешту цього майна та здійснення підготовчих дій з метою проведення прилюдних торгів в порядку, визначеному законом.

Установивши, що позивачі є користувачами приміщень цього гуртожитку та його мешканцями, а не їх власниками, та не є сторонами договору купівлі-продажу (відчуження майна з прилюдних торгів), не перевірив, яким чином та чи порушені їх права проведенням торгів з реалізації цього майна і чи підлягають вони захисту в такий спосіб та чи є підстави для визнання торгів недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, зробив передчасний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, ухвалюючи рішення, апеляційний суд послався на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-76цс13, від 15 січня 2014 року у справі № 6-148цс13 про те, що продаж з прилюдних торгів частин приміщень гуртожитку (кімнат) та місць загального користування без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі цих часток не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону, що є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

При цьому не встановив, чи можуть взагалі бути виділені ці приміщення окремо та чи стосуються такі порушення самого порядку проведення прилюдних торгів і ким саме вони допущені, не з'ясував, чи не є це порушеннями, допущеними державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", та чи мають вони самостійний спосіб оскарження і хто має право на оскарження цих дій, не перевірив, чи можуть ці порушення бути підставою для визнання торгів недійсними, не надав належної оцінки цим обставинам.

Не з'ясував, чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та інших норм при проведенні прилюдних торгів, чи вплинули ці порушення на результати торгів та чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів, не врахував правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційні скарги потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, потрібно залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_23, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_15, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніконджитбудсервіс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 грудня 2014 року в частині задоволення позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 грудня 2014 року та рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2014 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді:Т.П. Дербенцева А.В. Маляренко Д.О. Остапчук В.А. Нагорняк