Справа № 752/4925/14-ц
Провадження 2/752/1971/15
РІШЕННЯ

Іменем України

08.06.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

при секретарі Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ банк", третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2, Приватний нотаріус Латанюк Ірина Альфредівна про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним іпотечного договору та визнання недійсними договору про внесення змін до кредитного договору та визнання недійсним договору про внесення змін до іпотечного договору та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства " ВТБ банк" про визнання недійсними Кредитного договору ,Іпотечного договору та визнання недійсним договорів про внесення змін до цих договорів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 - 07.04.2014 року , звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" про визнання недійсним Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2, Іпотечного договору № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк», Договору про внесення змін №1 до Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020, укладеного 08.10.2009 року, Договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного 08.10.2009 року, Договору поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК», ОСОБА_1 та ОСОБА_2, Договору про внесення змін №1 до Договору поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року, укладеного 08.10.2009 року.

В свою чергу Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_2 - звернулася до суду з аналогічними вимогами про визнання недійсними договорів.

Позивач ОСОБА_1 та Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 мотивували свої вимоги тим, що працівники ПАТ «ВТБ БАНК» ввели Третю особу - ОСОБА_2 як позичальника в оману щодо обставин, які мали істотне значення для укладення кредитного договору.

Зокрема повідомили їй про те, що її чоловік - Позивач у справі, ОСОБА_1 , надав свою згоду на укладення нею договору кредиту, однак як з'ясувалося згодом останній такої згоди не надавав, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №2132/2272/15-32 від 02.03.2015 року. Також Представник позивача, не заперечуючи отримання кредитних коштів ОСОБА_2 та наміру такі отримати, зазначив, що нею не було підписано аркуші з номером бланку 000343, 000352 в детальному розписі сукупно(загальної) вартості кредиту в межах акційної програми «Крок на зустріч» ВАТ «ВТБ Банк», що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №2132/2272/15-32 від 02.03.2015 року.

Крім того, Позивач ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що від імені ПАТ «ВТБ Банк» оспорювані договори були засвідчені неіснуючою печаткою і такі договори укладалися філією, яка не мала права укладати такі договори.

Також Позивач ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що Третьою особою ОСОБА_2 та Відповідачем ПАТ «ВТБ Банк» підписано два Кредитні договори різного змісту, що свідчить про умисел Банку ввести в оману ОСОБА_2

За таких обставин позивач вважає кредитний договір від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020 недійсним на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, а тому на думку Позивача такий договір не створює юридичних наслідків, що відповідно до вимог статті 548 ЦК України є підставою для визнання недійсними похідних договорів, у тому числі іпотечного договору, договору поруки та є підставою зняття заборони на відчуження предмету іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами в повному обсязі з посиланням на письмові обґрунтування, наведені у позовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог та просив суд ухвалити рішення, яким вимоги Позивача ОСОБА_1 , Третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 задовольнити та визнати недійсними Кредитний договір від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020, Іпотечний договір № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, Договір про внесення змін №1 до Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020, укладений 08.10.2009 року, Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору № 100.3.2-020020 від 25 березня 2008 року, укладеного 08.10.2009 року, укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ БАНК», Договір поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року, Договір про внесення змін №1 до Договору поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року, укладений 08.10.2009 року, укладені між ПАТ «ВТБ БАНК», ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зняти заборону на відчуження предмета іпотеки і вирішити питання про судові витрати.

Представник Відповідача ПАТ «ВТБ Банк» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказавши, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним та на недоведеність позовних вимог.

Приватний нотаріус Латанюк І.А. до суду не з"явилася , судом про дату судового розгляду повідомлена належним чином .

Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , судом встановлено наступне .

25 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 100.3.2-01/0020, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк», як позикодавець надав ОСОБА_2, як позичальнику кредит в сумі 1000000 (один мільйон) доларів США на строк до 25 березня 2028 року зі сплатою 12.5% річних. Факт отримання зазначених коштів представником Позивача в судовому засіданні підтверджено.

25 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого предметом іпотеки було забезпечено виконання зобов'язань позичальника за оспорюваним кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року.

25 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року, відповідно до умов якого Поручитель - ОСОБА_1 поручився перед ПАТ «ВТБ БАНК» за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року укладеним. Факт укладення Договору поруки представником Позивача в судовому засіданні не оскаржувався.

08 жовтня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору від 25 березня 2008 року № 100.3.2-01/0020 .

08 жовтня 2009 року ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін № 1 до Іпотечного договору № 100.3.2-02/0020 від 25 березня 2008 року.

08 жовтня 2009 року між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін № 1 до Договор поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року.

За змістом статей 203,215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суд не вважає доведеними твердження представника Позивача, що позичальник - ОСОБА_2 була навмисно введена в оману працівниками ПАТ «ВТБ Банк» щодо обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів кредитного договору вбачається, що сторони правочину досягли згоди, щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину(сума кредиту, процент за користування ним, строки повернення, тощо). Факт отримання грошових коштів наданих ПАТ «ВТБ Банк» Позичальнику представником Позивача не оспорювався та під сумнів сторонами спору не ставився.

Стосовно відсутності згоди одного з подружжя ОСОБА_1 на укладення договору кредиту, суд не приймає вказану обставину як підставу для визнання недійсним кредитного договору, оскільки кредитний договір не є договором з розпорядження майном подружжя, а отже, положення ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту та, відповідно, для укладення договору кредиту закон не вимагає отримання згоди іншого з подружжя. Таким чином, висновки судово-почеркознавчої експертизи №2132/2272/15-32 від 02.03.2015 року не мають правового значення для вирішення даного спору.

Також твердження про відсутності згоди ОСОБА_1 та нібито необізнаність останнього щодо умов Договору кредиту беззаперечно спростовуються фактом підписання останнім Договору поруки №100.3.2-03/0020 від 25.03.2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 поручився перед ПАТ «ВТБ БАНК» за виконання позичальником виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 100.3.2-01/0020 від 25.03.2008 року.

Посилання Представника позивача на не підписання ОСОБА_2 зазначеного у висновку судово-почеркознавчої експертизи №2132/2272/15-32 від 02.03.2015 року документа - сторінок детального розпису сукупної (загальної) вартості кредиту, правового значення при вирішенні спору по суті не має (зокрема, приймаючи до уваги, що згідно п.п. 7.16 Кредитного договору, Сторони домовилися, що Графік не є невід'ємною частиною цього договору), не узгоджується з іншими матеріалами справи і за сукупності досліджених судом доказів не можуть бути правовою підставою для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним.

Інші твердження представника позивача на обґрунтування вимог позову не заслуговують на увагу та повністю спростовуються доказами ,дослідженими судом в ході розгляду справи по суті . Зокрема , не приймаються судом посилання на порядкові номери бланків ,на яких надруковано згоду на надання кредиту та безпосередньо кредитний договір ненадання позичальнику для ознайомлення матеріалів кредитної справи ,наявність проекту кредитного договору за підписом банку ,як такі що не стосуються предмета спору .

Наявність певних невідповідностей щодо ідентифікаційних даних юридичної особи - ПАТ «ВТБ Банк», його філії, печатки, мають формальні ознаки, і не визнаються судом підставами для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, яким було б можливо задовольнити позовні вимоги.

Таким чином, в ході судового розгляду Позивачем не надано переконливих доказів введення Позичальника в оману під час укладення Кредитного договору, не доведено щодо яких саме обставин Позичальника нібито було введено в оману, не доведено сам факт обману, не доведено наявність умислу в діях Відповідача, не доведено в чому саме полягає порушення прав Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог Позивача, Третьої особи з посиланням на норми ст. 215, 230 ЦК про визнання недійсним Кредитного договору, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги Позивача щодо визнання недійсним Кредитного договору, відповідно не підлягають задоволенню також вимоги Позивача щодо визнання недійсним Іпотечного договору, Договору поруки як похідних та не підлягають задоволенню вимоги щодо зняття заборони на відчуження предмета іпотеки.

Судові витрати за правилами ст..88 ЦПК України покласти на позивача ОСОБА_1 та треті особу з самостійними вимогами ОСОБА_2

На підставі викладеного , та керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України ,суд ,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ банк", третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2, Приватний нотаріус Латанюк Ірина Альфредівна про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним іпотечного договору та визнання недійсними договору про внесення змін до кредитного договору та визнання недійсним договору про внесення змін до іпотечного договору та позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства " ВТБ банк" про визнання недійсними Кредитного договору ,Іпотечного договору та визнання недійсним договорів про внесення змін до цих договорів залишити без задоволення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Суддя: