Справа № 285/1003/15-ц
провадження № 2/0285/524/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.06.2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі

головуючого судді Помогаєва А.В.

при секретарі Музика Н.Ю.

за участі: відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новограді-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 286 379, 22 грн.

В обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що 07.09.2014 року ОСОБА_1 під розписку позичив у ОСОБА_3 10 000 грн., 5350 євро, 6000 доларів США, які зобовязався повернути 27 жовтня 2014 року. Кошти у зазначений строк не повернув та на даний час ухиляється від виконання своїх кредитних зобовязань.

В судовому засіданні 14.05.2015 року позивач та його представник пояснили, що 07.09.2014 року ОСОБА_1 під розписку позичив у ОСОБА_3 10 000 грн., 5350 євро, 6000 доларів США, які зобовязався повернути 27 жовтня 2014 року. Кошти на даний час відповідач не повернув.

У судове засідання 18.06.2015 року позивач та його представник не зявились, позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково - пояснив, що отримав від позивача кошти в сумі 2000 євро та 10 000 гривень. Письмове зобовязання про повернення грошей в значно більшому розмірі написав під психічним тиском, оскільки позивач та його друзі погрожували застосувати до нього фізичну силу.

Представник відповідача підтримав заперечення відповідача. Крім того, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на недотримання встановленої законом форми правочину, оскільки надане позивачем письмове «зобовязання» не є розпискою про отримання коштів.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані суду докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до розписки у формі письмового зобовязання від 07.09.2014 року, яка згідно пояснень позивача написана власноручно ОСОБА_1, він отримав кошти в сумі 10000 грн., 5350 євро, 6000 доларів США, які зобовязався повернути ОСОБА_3 до 27 жовтня 2014 року.(а.с. 59).

Згідно копії листа-попередження від 08.03.2015 року, відповідач заборгованість не погасив станом на 08.03.2015 року, тим самим позивач нарахував заборгованість за інфляційними втратами у розмірі 332,50 грн., заборгованість 3% річних 3070,10 грн. (а.с. 6)

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зі змісту вищевказаної норми закону випливає, що договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що надане позивачем письмове зобовязання не відповідає вимогам до письмового документу (розписки), що може бути доказом укладання договору позики. Суд зазначає, що складене відповідачем зобовязання містить інформацію про факт отримання ОСОБА_1 коштів у різних валютах та у конкретному розмірі, а також обовязок повернути зазначені кошти ОСОБА_3 у встановлений строк (до 27.10.2014 року).

Використання у назві документу слова «Зобовязання» замість «Розписка» не змінює правову природу самого документу та наслідки його складання. Враховуючи положення ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлено будь-який документ, який посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.

Отже, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою у формі зобовязання від 07.09.2014 року.

Щодо заперечень відповідача проти розміру отриманих коштів та посилання на вчинення правочину під впливом фізичного та психічного тиску, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У даній справі відповідачем не заявлено зустрічний позов про визнання правочину недійсним, тому суд не має можливості робити висновки щодо дійсності правочину. Таким чином, у якості доказу недійсності правочину в даному випадку може бути надано виключно окреме рішення суду з цього питання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем надано належні докази на підтвердження укладання договору позики.

Відповідачем будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти позову не надано.

Згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Борговий документ на момент звернення до суду знаходився у ОСОБА_3, що підтверджує факт не виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_1 Крім того, не на користь відповідача ч. 3 цієї ж статті передбачає, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

За таких обставин суд вважає, що заборгованість з позики підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим наданий позивачем розрахунок сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Судом встановлено, що між сторонами виникло грошове зобовязання, яке виражено частково в гривні, частково в іноземній валюті євро і доларах США. При цьому позивачем не зазначено виходячи з якого курсу обміну зроблено розрахунок суми заборгованості.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судові рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тобто стягнення заборгованості проводиться за курсом НБУ станом на 18.06.2015 р., що згідно інформації з офіційного сайту Національного банку України склав 2165,0235 грн. за 100 дол. США, 2441,93 грн. за 100 євро.

Таким чином, заборгованість в сумі 6000 дол. США у перерахунку за вказаним курсом складає 129 901,41 грн., 5350 євро 130 643,25 грн.

Загальна сума позики, що підлягає стягненню:

129901,41+130643,25+10000=270544,66 грн.

За змістом статті 552, частини 2 статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. (п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5).

Поняття «інфляція» є загальновідомим і означає знецінення національної валюти (зменшення її купівельної спроможності) внаслідок об'єктивних економічних процесів.

Механізмом захисту доходів населення від їх знецінення (інфляції) є індексація у порядку, визначеному Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України.

Для визначення рівня інфляції в Україні використовується індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання (ст. 1 Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення», ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до відомостей Державного комітету статистики опублікованих на офіційному сайті Держкомстату. Індекс визначається шляхом множення щомісячних індексів інфляції за період прострочення боргу і становить 103,325%. Зазначений індекс застосовується лише до частини боргу, що виражена у гривні. Сума відшкодування інфляції за весь час прострочення становить - 332, 50 грн., що відповідає розрахунку, наданому позивачем.

Щодо стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданої суду розписки вбачається, що відповідач отримав грошові кошти 07.09.2014року строком до 27.10.2014 року. Таким чином, строк виконання зобов'язання настав 27.10.2014 року. Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 08.03.2015 року за прострочення тривалістю 132 дні. За таких обставин сума, що підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України має бути розрахована окремо за кожною з частин зобовязання, що виражені у різних валютах:

10000 грн. Х 0,03 / 365 Х 132 = 108,49 грн.

6000 дол. Х 0,03 / 365 Х 132 = 65,09 дол.

5350 євро Х 0,03 / 365 Х 132 = 58,04 євро

Загальна сума за курсом НБУ на день розгляду справи:

108,49 + 1409,21+1417,30=2935,00 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 215, 224, 225 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 263 812 (двісті шістдесят три тисячі вісімсот дванадцять) грн. 16 коп., що складається:

- 5350 (пять тисяч триста пятдесят) євро, що за курсом НБУ станом на 18.06.2015 р. становить 130 643 (сто тридцять тисяч шістсот сорок три) грн. 25 коп.;

- 6000 (шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.06.2015 р. становить 129 901 (сто двадцять девять тисяч девятсот одна )грн. 41 коп.;

- 10000 (десять тисяч) грн.

- 332 (триста тридцять дві) грн. 50 коп. - індекс інфляції за час прострочення;

- 2935 (дві тисячі девятсот тридцять пять) грн. 00 коп. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2638 (дві тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 12 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.06.2015 року.

Суддя: А.В. Помогаєв