Справа № 362/5641/14 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В
Провадження № 22-ц/780/3177/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 49 15.06.2015

УХВАЛА
Іменем України
15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Касьяненко Л.І.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від обов"язку утримувати дитину,-

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2014 року позивачка звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з травня 1995 року, який було розірвано 09 січня 2009 року. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні.
Тому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина на час його навчання в розмірі ? частини від заробітку, щомісячно, до закінчення його навчання та додаткові витрати у виді ? частини від суми вартості навчання за договором з учбовим закладом.
ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про звільнення від обов"язку утримувати повнолітню дитину.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_4 на час навчання у сумі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу).
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові позивачки у повному обсязі, а його зустрічний позов задовольнити.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст..199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
По справі встановлено, що повнолітній син ОСОБА_4 , 1995 року народження навчається на другому курсі у Київському кооперативному інституті бізнесу і праву на договірній (№ 051/14 ЕПФ від 15.08.2014 року) платній основі: батьки ОСОБА_3 мати (позивачка по справі) є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , батько (відповідач за основним позовом) проходить військову службу на офіцерській посаді у військовому званні «капітан» у тій же в/ч НОМЕР_1 (а.с. 11-14).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки, суд виходив з положень ст. 199 СК України та дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, що навчається та може надавати таку матеріальну допомогу, але визначив розмір зазначених аліментів як 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу).
Даний висновок суду колегія вважає правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що вартість подарованої синові родичами нерухомості значно перевищує ті суми, що потрібні для утримання сина у зв`язку з продовженням навчання, оскільки передбачений статтею 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від наявності у власності повнолітньої дитини нерухомого майна.
Колегія також погоджується з висновком суду про те, що посилання відповідача на те, що його дружина здобуває освіту на платній основі, має невелику зарплату, а його батьки та батьки дружини отримують мінімальні пенсії та потребують додаткової матеріальної допомоги, не можна вважати підставою для повного звільнення батька повнолітнього сина, що навчається, від обов`язку утримувати останнього.

При цьому, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд врахував матеріальний стан останнього, а також : що відповідач, перебуваючи у нерозірваному новому шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, сплачує його матері аліменти в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), що працює (проходить військову службу) та отримує відповідну заробітну плату та доходи, а також, що відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивачки додаткових витрат, пов`язаних з навчанням сина.
Щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні його зустрічного позову про звільнення від обов`язку утримувати повнолітнього сина, що навчається, то суд, на думку колегії, обґрунтовано вважав, що посилання позивача за зустрічним позовом на те, що з 17 березня 2005 року ( у віці 10 років) син є власником нерухомого майна-двокімнатної квартири, загальною площею 54,0 кв.м., а з 26 грудня 2013 року, досягнувши повноліття, має право розпоряджатися квартирою на власний розсуд, тобто, дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків та він забезпечує повністю її потреби, є безпідставними, сам факт дарування синові сторін квартири родичкою (даритель-мати позивачки) не звільняє відповідача від покладених на нього батьківських обов`язків.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.
Керуючись ст.307,308 ЦПК України, колегія
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: