У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича, треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_7, про визнання правочинів недійсними та за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Геннадія Вікторовича, третя особа - Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання правочинів недійсними та усунення перешкод у реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_8, до якої приєднались ОСОБА_4 та ОСОБА_7, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому після неодноразових уточнень просив:

- визнати недійсним договір іпотеки від 10 квітня 2012 року, укладений між ним та ОСОБА_5 і додатковий договір № 1 до договору іпотеки від 06 липня 2012 року, припинити цей договір, визнавши його недійсним, і застосувати наслідки недійсності такого правочину, зокрема, зняти заборону відчуження у державному реєстрі іпотек щодо домоволодіння АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір позики від 10 квітня 2012 року, укладений між ним та ОСОБА_5 і додатковий договір № 1 до договору позики від 06 липня 2012 року;

- визнати недійсною заяву ОСОБА_5 від 10 квітня 2014 року про реєстрацію прав власності та правочин від 10 квітня 2014 року щодо набуття права власності ОСОБА_5 у рамках договору іпотеки від 10 квітня 2014 року щодо переходу прав власності предмета іпотеки земельної ділянки площею 0,2397 га та розташованого на ній домоволодіння АДРЕСА_1;

- визнати недійсним рішення від 10 квітня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, ухвалене приватним нотаріусом Морозовим Г.В. відносно вчинення правочину щодо договору іпотеки від 10 квітня 2012 року з переходу прав власності предмета іпотеки до іпотекодержателя ОСОБА_5 на спірне домоволодіння та скасувати номер запису 5308738 про право власності у Державному реєстрі прав власності, вчинений приватним нотаріусом Морозовим Г.В. відносно ОСОБА_5 щодо спірного домоволодіння.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики та договір іпотеки, а 06 липня 2012 року - додатковий договір № 1 до договору позики та додатковий договір № 1 до договору іпотеки, які посвідчені приватним нотаріусом Морозовим Г.В.

01 березня 2013 року було накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 у рамках кримінального провадження. Не зважаючи на це, 09 квітня 2013 року приватним нотаріусом Морозовим Г.В. було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 10 квітня 2012 року, а 27 червня 2013 року відділом ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області - відкрито виконавче провадження на підставі цього виконавчого напису.

Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

У вересні 2014 року третя особа ОСОБА_7 звернулась до суду з самостійними позовними вимогами та просила визнати недійсним договір іпотеки від 10 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і додатковий договір до нього, припинити договір іпотеки через визнання його недійсним і застосувати наслідки недійсності такого правочину, зокрема, зняття заборони відчуження у державному реєстрі іпотек відносно домоволодіння АДРЕСА_1, визнати недійсним договір позики від 10 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і додатковий договір до нього, визнати недійсною заяву ОСОБА_5 від 10 квітня 2014 року про реєстрацію прав власності щодо переходу прав власності предмета іпотеки до іпотекодержателя на спірне домоволодіння, визнати недійсним правочин від 10 квітня 2014 року щодо набуття права власності ОСОБА_9 на спірне домоволодіння, визнати недійсним рішення від 10 квітня 2014 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно вчинення правочину щодо договору іпотеки від 10 квітня 2012 року з переходу прав власності предмета іпотеки до іпотекодержателя ОСОБА_5 на спірне домоволодіння, скасувати номер запису 5308738 про право власності у Державному реєстрі прав власності відносно ОСОБА_5 та усунути перешкоди у реєстрації її права власності у Реєстраційній службі Києво-Святошинського РУЮ Київської області на спірне домоволодіння.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 і спірне домоволодіння є їх спільною власністю.

Посилаючись на те, що її разом з двома неповнолітніми дітьми було виселено зі спірного домоволодіння внаслідок дій, вчинених ОСОБА_5 та приватним нотаріусом Морозовим Г.В., просила позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, до якої приєднались ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні обох позовів, суд першої інстанції, з висновком якого погодились й апеляційний суд та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, виходив із того, що зареєструвавши право власності на заставне майно за ОСОБА_5, приватний нотаріус Морозов Г.В. вчинив дії щодо задоволення вимог іпотекодержателя на підставі договору іпотеки (у зв'язку із застереженням у договорі іпотеки, що відповідно до чинного законодавства прирівняне до договору задоволення вимог іпотекодержателя - ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку») та на підставі заяви щодо вчинення нотаріальної дії. При цьому, суди вважали, що реєструючи право власності на заставне майно за ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Морозов Г.В. діяв в межах чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Незважаючи на те, що ОСОБА_8 згідно з довідкою форми № 3 від 23 серпня 2013 року (а. с. 22) був зареєстрований і проживав у спірному будинку на момент укладення батьком ОСОБА_4 оспорюваного договору позики, його інтереси вказаним правочином не зачіпаються.

Що стосується доводів касаційної скарги у частині відмови у визнанні недійсним договору іпотеки, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки позов в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 ні батько ОСОБА_4, ні мати ОСОБА_7 не подавали, підставою даних позовних вимог порушення інтересів неповнолітніх дітей не зазначали, а тому вказані обставини не були предметом розгляду і судами не перевірялись.

Інші доводи касаційної скарги були предметом перевірки при розгляді касаційних скарг ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на судові рішення судів попередніх інстанцій, останнім ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у позовах ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Матеріали витребуваної справи також не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, до якої приєднались ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

С.П. Штелик