У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2008-034-М, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 22 500 доларів США строком до 11 квітня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_5 укладено два окремі договори поруки. Враховуючи те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, просило задовольнити позов.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 2008-034-М від 11 квітня 2008 року в розмірі 562 994 грн 95 коп., із якої: заборгованість за кредитом - 195 637 грн 36 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом - 265 010 грн 42 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 102 347 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 2008-034- М від 11 квітня 2008 року в розмірі 562 994 грн 95 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову до поручителів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_6, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2008-034-М, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 22 500 доларів США строком до 11 квітня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_5 укладено два окремі договори поруки.

Згідно п. 11 вказаних договорів поруки, вони діють до повного зобов'язань за кредитним договором. Згідно п. 1. 3 кредитного договору, виконання графіку погашення кредиту та процентів, кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 11 квітня 2014 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз змісту статей 1054 і 559 ЦК України дає підстави вважати, що у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до суду з вимогою про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, а договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня після зміни строку виконання основного зобов'язання.

Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право та 26 травня 2009 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка визначена як прострочена заборгованість та кредит, що залишився і строк погашення платежів по якому ще не настав.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2011 року у рахунок погашення цієї заборгованості за кредитним договором від 11 квітня 2014 року звернуто стягнення на автомобіль.

Звернення стягнення на майно на погашення заборгованості, яка обрахована у такий спосіб, свідчить про те, що банк, поряд із простроченими платежами, вимагав дострокового повернення частини кредиту що залишився, тобто змінив строк виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, апеляційний правильно виходив із того, що передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителів повинен обчислюватись з моменту пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет застави та його задоволення.

Оскільки в матеріалах відсутні докази про те, що банк звертався до поручителів з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений, то в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинила свою дію.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи та грунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на те, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, касаційна скарга підлягає відхиленню відповідно до положень ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук