Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1302/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

18.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Бубличенко В.П.

суддів - Сукач Т.О., Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року позовОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1446 грн. у відшкодування майнової шкоди, завданої знесенням шиферного паркану, і 112,88 грн. судових витрат. У задоволенні позовних вимог, предявлених до ОСОБА_4 як солідарного боржника про відшкодування майнової і моральної шкоди, а також позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, предявлених до ОСОБА_3, відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, збільшивши розмір компенсації за завдану йому майнову шкоду до 3120 грн.; а в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди скасувати з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачів на його користь 5000 грн.

Відповідачі рішення суду не оскаржили.

Про час і місце розгляду справи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, в судове засідання не зявилися, причину неявки не повідомили.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності відповідачів.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтю 303 ЦПК України межах, а також обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для її задоволення немає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв на право власності на житло та технічного паспорту на квартиру позивач є одним із співвласників квартири № 3 в будинку по вулиці Гагаріна № 28 в смт.Олександрівці Кіровоградської області, а відповідачі співвласниками квартири № 2 у цьому ж будинку (а.с. 41-42,67,72-77).

Як вбачається з довідки Олександрівської селищної ради Кіровоградської області № 163/02-30 від 30.03.2015 року земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок, належить до земель комунальної власності Олександрівської селищної ради, не наданих у власність та користування (а.с.135).

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2014 року (а.с. 69-71), яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкод у користуванні прибудинковою територією загального користування по вулиці Гагаріна № 28 в селищі Олександрівка Кіровоградської області, у тому числі зобовязання знести шиферний паркан у подвірї та не перешкоджати проїзду легкового транспорту шляхом зобовязання надати ключ від замка на воротах з тих підстав, що право на розпорядження зазначеною ділянкою належить виключно органу місцевого самоврядування Олександрівській селищній раді.

Рішенням виконкому Олександрівської селищної ради №122 від 28.08.2014 року (а.с.43) зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 забезпечити вільний доступ до належних їм помешкань двором загального користування.

Шиферний паркан на подвірї був споруджений позивачем ОСОБА_6 без згоди відповідачки ОСОБА_3, яка заперечувала проти його встановлення, оскільки паркан перешкоджає проїзду до належного їй гаражу.

29.08.2014 року відповідачка ОСОБА_3 зняла 14 листів шиферного паркану, які при цьому були пошкоджені. Вказані обставини підтверджуються її поясненнями у судовому засіданні суду першої інстанції, а також матеріалами висновку про результати розгляду звернення ДІМ Олександрівського РВ УМВС України в області ОСОБА_7 від 30.08.2014 року , зареєстрованого в ЄО №1541 від 29.08.2014 року (а.с.16).

Крім того, ОСОБА_3 визнала в судовому засіданні пошкодження двох навісних замків, які знаходилися на секції арматурного паркану зі сторони вулиці Гагаріна.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність доказів пошкодження відповідачкою ОСОБА_3 вказаного майна.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні питання про розмір відшкодування завданої позивачеві шкоди суд керувався правилами ч.2 ст.1192 ЦК України, згідно з якою розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або до виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з довідкою ПП «Рули» вартість одного листа шиферу станом на грудень 2014 року складає 96 грн., відповідно вартість 14 листів 1344 грн. (96х14=1344 грн.); два навісних замка коштують 102 грн., всього відповідачка ОСОБА_3 у відшкодуваня завданої позивачеві шкоди за рішенням суду має сплатити 1446 грн. (1344+102=1446 грн.).

Такий розмір відшкодування майнової шкоди, визначений судом, ґрунтується на доказах.

Вимоги позивача щодо відшкодування вартості робіт по встановленню паркану суд обґрунтовано залишив без задоволення, оскільки вона визначена позивачем орієнтовно, виходячи з того, що вона складає 50% від загальної суми витраченого матеріалу для паркану (а.с.12), а не з фактично сплаченої суми.

У позові про відшкодування вартості бордюрів та моральної шкоди суд також обґрунтовано відмовив, зважаючи на відсутність доказів пошкодження бордюрів відповідачем ОСОБА_4 та завдання позивачеві моральної шкоди діями відповідачів.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав як доказів того, в якому стані були бордюри до того, як ОСОБА_4 переніс їх на інше місце, щоб вони не перешкоджали проїзду автомобіля до гаражу, так і доказів самого факту їх пошкодження.

На підтвердження доводів про завдання йому моральної шкоди неправомірними діями відповідачів позивач надав суду довідку Олександрівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Олександрівського районного центру ПМСД № 185 від 03.102014 року (а.с.45), в якій вказано, що 02 і 03 жовтня 2014 року він звертався в амбулаторію.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що довідка такого змісту не доводить завдання відповідачами моральної шкоди позивачу, який не надав інших доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, тому передбачених законом підстав для його зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня

2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді