Справа № 367/5732/14 Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/2356/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 4 03.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Ірпінської міської ради, Управління державного земельного агентства в м. Ірпінь Київської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з даним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

Вказує, що в 2006 р. за рішенням Ірпінської міської ради від 27.07.2006 р. №34-2-У ОСОБА_3 приватизувала свою частину земельної ділянки площею 0,0655 га в межах, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 06.12.2006 р.

В подальшому ОСОБА_3 продала частину приватизованої ділянки пл. 0,0400 га гр. ОСОБА_4, який отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 12.09.2007 р.

У власності ОСОБА_3 залишилась земельна ділянка пл. 0,0255 га.

Позивач зазначає, що в 2009 р. вирішив приватизувати земельну ділянку, успадкувавши частину будинку, яка належала матері.

За рішенням Ірпінської міської ради від 20.03.2009 р. №2662-66-У йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку пл. 0,0615 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1.

У 2013 р. він замовив та виготовив технічну документацію на вказану земельну ділянку, площа якої після обмірів кадастровим бюро та винесення меж в натурі становить - 0,0575 га.

На його заяву про реєстрацію земельної ділянки отримав відповідь з управління Держземагентства в м. Ірпені від 27.06.2014 р., згідно якої при проведенні державної реєстрації його земельної ділянки було встановлено, що при внесенні земельної ділянки до бази даних Державного земельного кадастру існує накладка на іншу земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_3 на підставі державного акту серія НОМЕР_1 від 22.11.2011 р.

Аналогічну відповідь про неможливість проведення державної реєстрації земельної ділянки позивач отримав від КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» від 27.08.2014 р.

Позивач зазначає, що після продажу ОСОБА_4 0,0400 га земельної ділянки, ОСОБА_3 отримала новий державний акт від 22.11.2011 р. на ту земельну ділянку, що залишилась у її власності, тобто на 0,0255 га, але при порівнянні меж земельної ділянки по державних актах від 06.12.2006 р. та від 22.11.2011 р. вбачається, що по лінії розподілу будинку межі на стільки різні, що перевищують допустимі похибки.

Вважає, що державний акт від 22.11.2011 р., виданий на ім'я ОСОБА_3, повинен бути визнаний недійсним, оскільки межі вказаної в державному акті земельної ділянки не відповідають межам земельної ділянки по державному акту від 06.12.2006 р.

У зв'язку із наведеним він просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Ірпінською міською радою 22.11.2011 р. на ім'я ОСОБА_3 та зареєстрований за НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0255 га кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0255 га кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 за державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який виданий Ірпінською міською радою 22.11.2011 р. на ім'я ОСОБА_3 та зареєстрований за НОМЕР_2; зобов'язати Управління державного земельного агентства в м. Ірпінь Київської області скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0255 га кадастровий номер НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 шляхом внесення відповідних записів державним кадастровим реєстратором до поземельної книги на вказану земельну ділянку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи та невірного застосування судом норм матеріального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначив, що судом взагалі не з'ясовано підстав позовної заяви, зокрема тієї обставини, що між сторонами не існує спору стосовно меж земельної ділянки. Підставою позову є невідповідність меж земельної ділянки відповідачки ОСОБА_3, які зазначені в державному акті серії НОМЕР_1, виданому Ірпінською міською радою 22.11.2011 р., тим межам, які були зазначені в попередньму державному акті від 06.12.2006 року. При цьому, судом не враховано, що підставою для видачі нового державного акту ОСОБА_3 є те ж рішення Ірпінської міської ради від 27.07.2006 року № 34-2-У та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2006 року. Тобто нового рішення органу місцевого самоврядування, яким би були узгоджені інші межі земельної ділянки ОСОБА_3 не видавалось.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, оскільки останнім не подано суду доказів, підтверджуючих порушення відповідачкою його права користування земельною ділянкою.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2008 р. належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок у АДРЕСА_1 власниками даного будинку в частці по 1/2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

06.12.2006 р. ОСОБА_3 на підставі рішення Ірпніської міської ради № 34-2-V від 27.07.2006 року був виданий державний акт серія ЯД №705591 про те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0655 га у АДРЕСА_1 (а.с. 18).

У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1-5125 від 25.12.2006 року ОСОБА_3 продала частину своєї земельної ділянки площею 0,040 га ОСОБА_4, який виготовив на цю ділянку державний акт серії НОМЕР_4 зареєстрований під номером НОМЕР_5 від 10.02.2010 року.

22.11.2011 р. ОСОБА_3 на решту частини її земельної ділянки площею 0,0255 га у АДРЕСА_1 був виданий державний акт серії НОМЕР_1 (а.с. 19).

Згідно Акту про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (користувачу) земельної ділянки гр. ОСОБА_2 від 04.07.2013 р., КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» виконало роботи по встановленню межових знаків земельної ділянки, що надана вище вказаному власнику (користувачу) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0575 га (а.с. 70).

Крім того встановлено, що відповідно до зведеного плану земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, у ОСОБА_3 в приватній власності є земельна ділянка площею 0,0255 га (НОМЕР_3), а у ОСОБА_2 в користуванні є земельна ділянка площею 0,0575 га.

У силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 послався на те, Дерземагенство в м. Ірпені відмовляє у державній реєстрації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні з тих підстав, що при внесенні його земельної ділянки до бази даних Державного земельного кадастру існує накладка на земельну ділянку ОСОБА_3, на яку виданий державний акт серії НОМЕР_1 від 22.11.2011 року.

При цьому, позивач зазначає, що при порівнянні меж земельної ділянки на державних актах ОСОБА_3 від 2006 року та від 2011 року існують розбіжності щодо межі належної відповідачки земельної ділянки.

В той же час, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема щодо існування розбіжностей щодо меж земельної ділянки, зазначених в державних актах відповідачки, а також щодо порушення його прав у зв'язку із існуванням такх розбіжностей.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положенням чч. 1, 4 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у суді першої інстанції не заявляв клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи.

У суді апеляційної інстанції позивач також не скористався таким своїм правом, після вдповідного роз'яснення колегією суддів, позивач не подав до суду належним чином оформленої заяви про призначення експертизи.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів визнає, що відмовляючи позивачу в задоволенні позову суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заявлені ним вимоги не ґрунтуються на законі, та не доведені у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. По своїй суті ці доводи є повторенням вимог, викладених в позовній заяві.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не було допущено істотного порушення норм матеріального чи процесуального права, тому правових підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: