Номер провадження: 22-ц/785/4032/15
Головуючий у першій інстанції: Кравчук Т. С.
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, Комлевої О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт", за участю третьої особи на стороні відповідача - виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" Мелентьєва В.В., про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарних стягнень, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

До суду звернувся ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" в якому просив визнати неправомірним і скасувати наказ від 11.08.2014 року № 507 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а також стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн..

В судовому засіданні представником позивача подано уточнення до позовної заяви, в якій позивач просив додатково визнати протиправними і скасувати також наказ від 01.10.2014 року № 610, наказ від 17.07.2014 року № 388, наказ від 02.10.2014 року № 356-ОК, поновити позивача на посаду у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" та стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги щодо неправомірності наказів ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 02.10.2014 року його було безпідставно звільнено з посади начальника гаражу ТОВ "Іллічівський морський рибний порт", а дисциплінарні стягнення у вигляді догани застосовувалися без попередньої згоди профспілкового органу, пояснення щодо обставин, за яких його притягнуто до відповідальності, адміністрація підприємства від нього не відбирала, його вина адміністрацією підприємства не встановлена і законної підстави для його звільнення не було.

Представником відповідача було надано заперечення проти позову, в яких обґрунтовується наявність порушення трудової дисципліни та правомірність наказів, а також копії документів на підтвердження цього.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та стверджував, що 24.07.2014 року та 25.07.2014 року він не покидав території підприємства до закінчення робочого часу. Жодних вказівок будь кому виконувати роботу по навантаженню та вивезенню з території підприємства елементів токарного та свердлувального верстатів та бувших у використанні насосів, так саме, як і ключів від боксу гаражу де вони зберігалися, позивач не давав і документів на роботу техніки з навантаження (шляхові листи, наряд-завдання, тощо) він не оформлював. Позивач також пояснив, що реєстраційне посвідчення на закріплений за ним автомобіль ГАЗ 24-10 (72188 ОЕ) він зберігав в салоні автомобіля незважаючи на відсутність запирання замків дверей автомобіля, та неодноразово доручав підлеглим їх відремонтувати.

Заперечуючи проти позову та на підтвердження правомірності наказів відповідач надав суду заперечення та письмові докази на підтвердження правомірності наказів.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_3 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Позивач працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" на посаді начальника гаражу з 27.01.2012 р. на яку переведений на підставі наказу №15-ОК від 27.01.2012р.

11.08.2014 року наказом керівника ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" № 507 позивачу оголошено догану за самовільне залишення території підприємства до закінчення робочого часу 24.07.2014 р. та 25.07.2014р.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку, які є додатком до колективного договору, у розділі "режим труда по ООО "ИМРП"", встановлено, що для начальника гаражу робочій час починається з 8 години та закінчується о 16 годині 45 хвилин. Згідно наказу від 22.06.2012 р. № 356 "про контроль обліку робочого часу" та наказу від 22.06.2012 р. № 356/1 "про призначення відповідальної особи по забезпеченню работоздатності електронної системи контролю доступу" на підприємстві впроваджена та застосовується електронна система фіксації приходу та уходу працівників, данні з якої застосовуються для табулювання та нарахування заробітної плати працівникам підприємства. На підставі протоколу виробничої наради технічних служб підприємства від 10.07.2013 р. № 19, керівники служб, включаючи позивача, отримали розпорядження щодо необхідності погодження у головного інженера підприємства виїздів у робочий час за межі підприємства та внесення відповідного запису до журналу виїздів. З цим розпорядженням позивач був обізнаний, про що свідчить його підпис під протоколом. Проте, як підтверджується витягами з електронної системи контролю доступу, рапорту заступника виконавчого директора Попкова Г.М. від 28.07.2014 р., службової записки головного інженера ОСОБА_6 від 11.08.2014 р., копії журналу обліку виїздів, копії табелю, позивач самовільно пішов з роботи до закінчення робочого часу. Поважних причин свого уходу з роботи до закінчення робочого часу позивач не навів, а від надання письмових пояснень адміністрації підприємства з цього приводу відмовився, що підтверджується актом від 29.07.2014 р. В судовому засіданні допитаний у якості свідка інженер з комп'ютерних систем ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" ОСОБА_7 пояснив, що данні електронної система фіксації є об'єктивними, і жоден з працівників підприємства не має технічної можливості втручання в систему фіксації. При цьому, позивач не надав суду доказів, які б спростовували факт його уходу з роботи до закінчення робочого часу, а також не навів поважних причин такого уходу. За таких обставин, суд зробив правильний висновок , що є встановленим на підставі належних доказів, факт уходу з роботи позивача до закінчення робочого часу 24.07.2014 р. і 25.07.2014р., та критично поставився до твердження позивача про те, що він пішов з роботи вчасно.

Відповідно до ст.. 57 КЗпП України, час початку та закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку. Зокрема для позивача, правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" часом закінчення роботи встановлено 16 годин 45 хвилин. Проте, як встановлено судом, позивач 24.07.2014р. і 25.07.2014 р. самовільно, без поважних причин, закінчив роботу до закінчення встановленого правилами внутрішнього трудового розпорядку часу, що є порушенням трудової дисципліни та встановлених ст.. 139 КЗпП України обов'язків працівників.

01.10.2014р. наказом керівника ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" № 610 позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до акту виявленого порушення № 344 від 18.червня 2014 р., службової записки заступника виконавчого директора Попкова Г.М. під час перевірки на виїзді з території підприємства автомобіля МАЗ НОМЕР_1 було виявлено частини не оформлених до вивозу механізмів, а саме: елементи свердлувального і токарного станків та шістьох насосів б/в марки 4Н- 6Х7А від мотопомпи. Відповідно до акту службового розслідування від 30.09.14р., підписаного членами комісії, створеної за наказом керівника ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" від 20.06.14р. № 391/1, комісія встановила обставини, пов'язані із спробою вивезення елементів свердлувального і токарного станків та шістьох насосів б/в марки 4Н-6Х7А від мотопомпи на підставі яких дійшла висновків щодо порушення трудової дисципліни з боку позивача, якому наказом від 01.10.14 р. № 610 було оголошено догану.

Посадові обов'язки позивача визначені зокрема положенням про гараж, затвердженим виконавчим директором ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" 05.01.09 р. та посадовою інструкцією начальника гаража, затвердженою виконавчим директором ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" 12.10.09 р.. Позивач займав посаду начальника гаражу, згідно наказу №15- ок від 27.01.12р. і не спростовував в судовому засіданні, що був обізнаний із своїми посадовими обов'язками і виконував їх відповідно до посадової інструкції з часу переведення на посаду начальника гаражу у 2012 році, не зважаючи на те, що запис про ознайомлення з посадовою інструкцією зробив тільки 11.08.14 р. Позивач та допитані у судовому засіданні свідки також підтвердили, що копії посадових інструкцій працівників гаражу, включаючи начальника, знаходились в адміністративному приміщенні гаражу і позивач за необхідності до них звертався.

Наведені обставини підтверджуються і тим, що згідно наданих відповідачем копій документів, зокрема подорожні листи, рапорти про преміювання працівників гаражу, накладні, позивач виконував покладені на начальника гаражу і визначені положенням та посадовими інструкціями функції з часу призначення на цю посаду.

З акту службового розслідування від 30.09.14р., інструкції робочого по комплексному вбиранню та утриманню споруд з прилеглою територією, письмових пояснень робочого по комплексному вбиранню та утриманню споруд з прилеглою територією ОСОБА_8 від 12.08.14р. та 20.08.14 p., подорожнього листа від 18.06.14 р. на використання навантажувача "Тойота", подорожнього листа № 3154 від 18.06.14р. на роботу автовишці ГАЗ 52, письмових пояснень механіка гаражу ОСОБА_9 від 01.08.14р. та 30.09.14р., письмових пояснень машиніста гаражу ОСОБА_10 від 18.08.14р., вбачається, що 18.06.14р. ОСОБА_8 було доручено виконання виробничого завдання щодо заміни сміттєвих баків та підрізки сухих віток з використанням навантажувача Тойота і за допомогою автовишці ГАЗ 52 під керуванням машиніста гаражу ОСОБА_10, які і виконували зазначену роботу. Проте, позивач, до обіду, в першої половині дня звернувся до ОСОБА_8, мінуючи його безпосереднього керівника - начальника адміністративно-господарської служби, та дав завдання під'їхати навантажувачем " Тойота" до боксу гаражу з метою витягти елементі свердлувального і токарного станків та шістьох б/в насосів з боксу, а також дав завдання машиніста гаражу ОСОБА_10 взяти автокран для завантаження. Керував витягненням елементів свердлувального і токарного станків та шістьох б/в насосів і їх завантаженням безпосередньо механік гаражу ОСОБА_9, який також отримав вказівку на це від позивача. При цьому, подорожні листи, наряд-завдання на виконання робіт з переміщення і завантаження елементів свердлувального і токарного станків та шістьох б/в насосів, накладні, перепустки та інші дозвільні документи на їх вивезення не оформлювалися, а виконання цих робіт взагалі не було пов'язане з виробничими інтересами підприємства. За таких обставин суд зробив правильний висновок вважаючи доведеним факт використання праці робітників підприємства і належної підприємству техніки за ініціативою і дорученнями позивача не в інтересах підприємства та з відволіканням від виробничих завдань, що є порушенням трудової дисципліни. також порушення режимних обмежень стосовно оформлення матеріальних перепусток, як це передбачено п.7.1 положення про режим охорони та перепускної системи в Іллічівському морському рибному порту та вимог щодо оформлення подорожніх листів і випуску автотранспорту.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили викладені ними в письмових поясненнях обставини, а також отримання ними вказівок саме від позивача. Під час проведення службового розслідування позивач ухилявся від надання комісії письмових пояснень стосовно своєї участі у вивезенні елементів свердлувального і токарного станків та шістьох насосів б/в марки 4Н-6Х7А від мотопомпи, про що свідчить акт відмови від надання пояснень від 01.08.14р., але на вимогу комісії 30.09.14р. позивач все ж таки надав комісії свої письмові пояснення, в яких заперечував свою участь у вивезенні. За таких обставин, суд вважає, що під час проведення розслідування комісією підприємства позивач не сприяв проведенню розслідування та не виявив чесного та добросовісного ставлення до своїх обов'язків. В судовому засіданні позивач також стверджував, що не давав нікому жодних вказівок стосовно елементів свердлувального і токарного станків та насосів і ніякого відношення до їх вивезення не мав, але на навів відповідних доказів на підтвердження цього.

Оцінюючи пояснення позивача, суд також взяв до уваги, що позивач обіймав керівну посаду - начальник гаражу, без відома якого, уявляється неможливим використання техніки гаражу та майна, яке знаходиться в приміщеннях гаражу без його відома, а також матеріали, зібрані комісією з службового розслідування. Обставин, яки б виправдовували не оформлення документів на роботу задіяного при навантаженні автокрану, позивач суду не навів. Доказів, які б спростовували досліджені судом документи та пояснення свідків, позивачем до суду не надано. Враховуючи досліджені судом обставини і наявні у справі докази, а також з урахуванням позиції позивача під час службового розслідування, суд критично поставився до пояснень позивача, наданих ним судовому засіданні.

З огляду на наведене, суд зробив правильний висновок і щодо доведеності факту організації позивачем спроби вивезення елементів свердлувального і токарного станків та б/в насосів з боксу гаражу з порушенням встановлених на підприємстві режимних обмежень та використання роботи працівників та техніки всупереч виробничих інтересів підприємства з відволіканням їх від встановлених у цей день виробничих завдань, що є порушенням трудової дисципліни.

17.06.2014р. керівником ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" за № 388 видано наказ щодо закріплення службового автотранспорту підприємства за окремими працівниками з метою раціонального використання, утримання автотранспорту та визначення відповідальних працівників за збереження та правильну експлуатацію автотранспорту. Зазначений наказ підписаний виконавчим директором ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" в межах його повноважень, визначених п.12.1 статуту ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" та ст.65 ГК України. Проте позивач не навів посилання на жодну норму чинного законодавства, якій на його думку суперечить цей наказ, та в зв'язку з чим він є протиправним і підлягає скасуванню. Позивач також не зазначив, яким чином і які права позивача порушуються цим наказом, враховуючи те, що на підставі цього наказу позивач певний час використовував службовий автомобіль ГАЗ 2410 721-880Е.

02.10.2014р. керівником ТОВ "Іллічівський морський рибний порт" за № 356-ОК видано наказ про звільнення позивача за систематичне порушення трудової дисципліни.

На підставі наявних в матеріалі справи доказів доведено, що 12.08.14 р. позивач останнім використовував закріплений за ним службовий автомобіль ГАЗ 2410 721-880Е для поїздки за межами підприємства, в зв'язку з чим оформлював подорожній лист та засвідчив своїм підписом прийняття та здачу автомобіля. При цьому, позивач прийняв, здав та прийняв після поїздки автомобіль одноособово, про що свідчать його підписи у кожній з цих граф подорожнього листа. 14.08.14р. виявилася відсутність реєстраційного посвідчення та перепустки на автомобіль ГАЗ 2410 721-880Е, в зв'язку з чим головним інженером ОСОБА_6 була складена службова записка, та відібрані письмові пояснення від працівників гаражу, згідно яких реєстраційне посвідчення зберігалося у позивача, який часто залишав його в автомобілі. В автомобілі позивач залишив реєстраційне посвідчення і після останньої поїздки 12.08.14р.

В наданих позивачем письмових поясненнях він також підтвердив, що після поїздки 12.08.14р. він залишив документи в автомобілі і більше до нього не повертався. В кінці того ж дня, 12.08.14р. автомобілем користувався механік гаражу ОСОБА_9, який за дорученням позивача їздив тільки по території підприємства, але, як він пояснив, що оскільки він не виїжджав за територію підприємства, реєстраційне посвідчення йому було не потрібне і він його не брав та в автомобілі не бачив. Він також пояснив, що коли йому доводилося використовувати машину за межами підприємства, реєстраційні документи він отримував і повертав позивачу, в розпорядженні якого вони знаходилися. Після виявлення пропажі реєстраційного посвідчення 14.08.14 р. інженером по транспорту, механіком гаражу та водієм ОСОБА_11 автомобіль був ретельно оглянутий, але реєстраційного посвідчення в ньому не виявилося, про що було складено акт огляду. Реєстраційне посвідчення на автомобіль є його необхідною приналежністю, без якої експлуатація автомобіля заборонена. Зазначений автомобіль був закріплений за позивачем, на якого покладена відповідальність за його схоронність, наказом № 388 від 17.06.2014 р. Цей автомобіль також в прийнятий позивачем за актом приймання-передачі основних засобів за договором про повну матеріальну відповідальність №31/N28/12x від 27.01.12р. При цьому, суд критично ставиться пояснення позивача про те, що він фактично майно не приймав, а тільки лише підписав акт.

Суд критично поставився до пояснень позивача про те, що ним були прийняті усі міри для схоронності реєстраційного посвідчення, оскільки він давав вказівки механіку гаражу відремонтувати замки дверей автомобіля, які не зачинялися та вважав, що такі дії позивача враховуючи, що замки дверей автомобіля не були відремонтовані, не зачинялися, а документи залишалися в автомобілі без нагляду, не забезпечували схоронність і свідчать про нехтування позивачем свого обов'язку щодо збереження ввіреного йому майна. В зв'язку із втратою реєстраційного посвідчення підприємство понесло матеріальні збитки з отриманням нового посвідчення у сумі 401 грн. 63 коп.

З огляду на наведе, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо недотримання позивачем п.8.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.п. 4.11, 4.18 Положення про гараж, п.1 договору про повну матеріальну відповідальність №31/И28/12х від 27.01.12р.. що є порушенням трудової дисципліни та встановлених ст.. 139 КЗпП України обов'язків працівників.

Застосовуючи дисциплінарні стягнення та виносячи накази від 11.08.2014 р. № 507, від 01.10.2014 р. № 610, від 02.10.2014р. № 356-ОК, відповідач в повній мірі виконав вимоги ст..147-1, 148, 149 КЗпП України, зокрема стягнення застосовані повноважним органом з дотриманням встановлених строків, від позивача затребувані письмові пояснення, врахована ступень тяжкості скоєного проступку і спричинена шкода, наявна його вина, враховані обставини, за яких скоєно проступок та попередня робота позивача і його відношення до своїх трудових обов'язків. Відповідно до ст..43 КЗпП України відповідачем була отримана попередня згода профспілкового комітету на звільнення.

Підставою для звільнення працівника за п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення трудової дисципліни. Систематично порушуючими трудову дисципліну визнаються працівники, що мали дисциплінарне чи громадське стягнення за порушення трудової дисципліни і порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. До позивача до звільнення раніше вже застосовувалися стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани згідно наказів від 11.08.2014 р. № 507, від 01.10.2014 р. № 610, від 02.10.2014р.

Відповідно до ст.,10, 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте позивач не надав суду відповідних доказів, в тому числі і щодо протиправності наказів, які оскаржуються та наявності і розміру заявленої позивачем моральної шкоди.

Обґрунтовуючи незаконність рішення в частині відмови у задоволенні позову стосовно наказу № 610 від 01.10.14р., апелянт стверджує що пояснення з приводу наведених в наказі порушень у нього не відбиралися. Однак, в матеріалах справи наявні як власноручні письмові пояснення позивача, так і акт про те, що на початку розслідування позивач відмовився від надання пояснень, що спростовує такі доводи апелянта.

Враховуючи законність наказів та відсутність підстав для їх скасування, суд вірно зазначив в рішенні про відсутність підстав для задоволення всіх позовних вимог, які включали і вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої на думку позивача незаконністю наказу №597 від 11.08.14р про оголошення догани. За таких обставин, виходячи лише з того, що в рішенні суд окремо не виділив підстави відмови у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди не свідчить про ігнорування судом наявності такої вимоги, а твердження апелянта про те, що суд взагалі проігнорував факт заявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставним.

Таким чином, інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

О.С.Комлева