АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Антонов», треті особи: віце-президент з персоналу та безпеки ОСОБА_2, генеральний директор Державного підприєства «Антонов» ОСОБА_3 про поновлення на роботі, визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом, який уточнював під час судового розгляду, і просив скасувати наказ державного підприємства «Антонов» № 1617к від 4 червня 2013р. про скорочення його професії, скасувати наказ № 4362к від 29 серпня 2013р. про його звільнення з посади слюсаря-складальника 5р. цеху 04, зобов'язати відповідача видати наказ про поновлення його на посаді слюсаря-складальника цеху 04, зобов'язати відповідача належним чином нарахувати заробітну плату за останні три роки, починаючи з 1 липня 2010р. по 1 липня 2013р., стягнути з відповідача на його користь 20 000грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2013р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014р., позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ державного підприємства «Антонов» від 29 серпня 2013р. № 4362к про звільнення слюсаря-складальника 5р. цеху 04 ОСОБА_1 по ст. 40 ч. 3 КЗпП України, поновлено позивача на посаді слюсаря-складальника 5р. цеху 04, стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2013р. по 19 грудня 2013р. у сумі 12 545грн. 60коп. та 2000грн. моральної шкоди.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014р., скасовано наказ № 1617 від 4 червня 2013р. віце-президента з персоналу та безпеці державного підприємства «Антонов» ОСОБА_2, яким начальника цеха 04 зобов'язано попередити ОСОБА_1 про скорочення його професії - слюсаря-складальника літальних апаратів 5 розряду цеху 04 під розписку. Одночасно повідомлено ОСОБА_1 про відсутність в даний час роботи за відповідною професією та зобов'язано начальника відділу кадрів ОСОБА_4

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4145/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
забезпечити проведення процедури скорочення у відповідності з діючим законодавством.

- 2 -

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2013р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014р. в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без змін. Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014р. в частині залишення без змін додаткового рішення суду першої інстанції скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014р. позовні вимоги про скасування наказу № 1617к від 4 червня 2013р. залишені без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, яка просила залишити додаткове рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з січня 1980р. позивач працював у відповідача на посаді слюсаря-складальника літальних апаратів 5 розряду цеху №4.

Наказом ДП «Антонов» № 1617к від 4 червня 2013р. зобов'язано начальника цеху 04 попередити ОСОБА_1 про скорочення його професії - слюсаря-складальника літальних апаратів 5 розряду цеху 04 під розписку та повідомити ОСОБА_1 про відсутність у даний час роботи по відповідній професії. Також зобов'язано начальника відділу кадрів забезпечити проведення процедури скорочення у відповідності до діючого законодавства (т.1 с.с.7).

25 червня 2013р. позивач ознайомився із даним наказом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування зазначеного наказу, суд першої інстанції виходив з того, що даним наказом не були порушені права позивача, які підлягають судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що позивач був звільнений наказом ДП «Антонов» № 4362к від 29 серпня 2013р. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а не у зв'язку із скороченням штатів, а позивачем ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду не було зазначено як саме порушуються його права у зв'язку із виданням відповідачем спірного наказу.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України закріплена можливість розірвання

- 3 -

трудового договору з ініціативи роботодавця у випадку змін в організації виробництва і праці. При цьому, саме власник або уповноважений ним орган має право визначати чисельність і штат працівників, а суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. з подальшими змінами зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Отже, перевірка судом дотримання роботодавцем норм законодавства здійснюється у разі звільнення працівника, а не під час проведення власником або уповноваженим ним органом підготовчих дій для звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Судом правомірно зазначено, що позивач не був звільнений у зв'язку із скороченням штату, тому правових підстав для скасування наказу, яким його попереджено про скорочення його посади та відсутність вакансій на підприємстві, не має.

Також колегія суддів бере до уваги, що спірним наказом зобов'язано працівників ДП «Антонов» вчинити певні дії, а не приймалося рішення про скорочення чисельності працівників відповідача.

Доводи апелянта, що наявність даного наказу може порушити у майбутньому права позивача, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування додаткового рішення суду та задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двацядти днів.

Головуючий:

Судді: