У х в а л а

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - ОСОБА_5, про визнання правовстановлюючих документів на земельну ділянку та договору дарування недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правовстановлюючих документів на земельну ділянку та договору дарування недійсним.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 листопада 2005 року, виданого нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, зареєстрованого Генічеським державним бюро технічної інвентаризації Херсонської області 07 серпня 2008 року, є власником ј частини житлового будинку АДРЕСА_1, також власником ј частини вказаного будинку є ОСОБА_3 та Ѕ частини ОСОБА_5, загальна площа земельної ділянки при будинку складає 0,208 га, з яких під будівлями знаходиться 0,0343 га, реального поділу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками не проводилося, у 2008 році позивач звернулася до суду з таким позовом та довідалася, що ОСОБА_3 29 липня 1997 року оформлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку біля будинку площею 0,12 га на підставі рішення Щасливцевської сільської ради народних депутатів Генічеського району Херсонської області від 19 березня 1993 року, вважала акт та рішення незаконними.

Відповідно до договору дарування від 18 жовтня 2007 року ОСОБА_3 із земельної ділянки площею 0,12 га за вказаною адресою подарував земельну ділянку площею 247 кв. м ОСОБА_4, після чого 26 листопада 2008 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0964 га, а ОСОБА_4 08 травня 2009 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0247 га.

Уточнивши та доповнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, договір дарування та рішення Щасливцевської сільської ради народних депутатів Генічеського району Херсонської області від 19 березня 1993 року про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, рішення Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області без номера від 19 березня 1993 року в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га по АДРЕСА_1 скасовано; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_1, виданий 29 липня 1997 року на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 19 березня 1993 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_1; визнано недійсним договір дарування частини земельної ділянки площею 247 кв. м, що відчужувалася із земельної ділянки загальною площею 0,0964 га по АДРЕСА_1, укладений 18 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області в реєстрі за НОМЕР_4; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0964 га по АДРЕСА_1, виданий 26 листопада 2008 року Щасливцевською сільською радою Генічеського району Херсонської області на ім'я ОСОБА_3, кадастровий номер НОМЕР_2; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0247 га по АДРЕСА_1, виданий 08 травня 2009 року Щасливцевською сільською радою Генічеського району Херсонської області на ім'я ОСОБА_4, кадастровий номер НОМЕР_3.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_6, порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом ст. 30 ЗК України 1990 року, який був чинним на момент прийняття оспірюваного рішення Щасливцевською сільською радою Генічеського району Херсонської області та отримання ОСОБА_3 на його підставі державного акта на земельну ділянку площею 0,12 га, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що поділ земельної ділянки між співвласниками будинку та визначення порядку користування не здійснювалися, правильно вважали, що співвласники будинку мали рівні права щодо користування земельною ділянкою при будинку.

Згідно зі ст. 17 ЗК України 1990 року, передача у власність для обслуговування жилого будинку і господарських будівель можлива лише тієї земельної ділянки, що була раніше надану громадянину.

Встановивши, що даних про виділення ОСОБА_3 окремої земельної ділянки для користування не має, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що передача частини земельної ділянки ОСОБА_3 у власність проведена незаконно, порушує права інших землекористувачів та обґрунтовано вважали, що рішення органу місцевого самоврядування підлягає скасуванню.

Оскільки інші позовні вимоги є похідними від визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки, то судами попередніх інстанцій такі правильно задоволенні.

Доводи касаційної скарги про те, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2009 року між тими самими сторонами та про той самий предмет вирішено спір та зроблено висновок про законність видачі державного акта на земельну ділянку ОСОБА_3, а ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнання такого недійсним, на увагу не заслуговують, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), а в цьому випадку участь у розгляді справи не брали ті самі особи, а також у позові відмовлено за інших обставин, зокрема щодо відсутності підстав для визнання недійсним державного акта, тому судами, за наявності спору щодо законності рішення сільської ради про передачу земельної ділянки у власність, ці обставини правильно встановлювалися на загальних підставах.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В. О. Кузнєцов

М.І. Наумчук