Справа № 2/331/867/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :
головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі - Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки " СОЦІУМ" про стягнення сум за депозитним договором № ЗП/Д/2013/82 від 08 липня 2013 р. та відшкодування моральної шкоди, -
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Кредитної спілки « СОЦІУМ» про стягнення сум за депозитним договором № ЗП/Д/2013/82 від 08 липня 2013 р. та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 липня 2013 р. між ним та Кредитною спілкою «СОЦІУМ» було укладено депозитний договір № ЗП/Д/2013/82 строком на 6 місяців, тобто до 08 січня 2014 року, з процентною ставкою (платою) за внеском у розмірі 27 % річних.
08 січня 2014 року між ним та Кредитною спілкою «СОЦІУМ» було укладено додаткову угоду № 1 до депозитного договору № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., відповідно до якої сторони продовжили строк користування внеском на 12 місяців, тобто до 08 січня 2015 року.
Станом на 26 грудня 2014 року, тобто після закінчення строку вкладу за депозитним договором № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., він суми вкладу та нарахованих відсотків від Кредитної спілки «СОЦІУМ» не отримав.
У звязку з тим, що з 13 січня 2015 року Кредитна спілка «СОЦІУМ» взагалі не виконує умов депозитного договору № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., за яким закінчився строк повернення вкладу, він вимушений був звернутися до суду із зазначеним позовом.
Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду від нього не надходило.
Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у звзку з неявкою у судове засідання відповідача по справі, взявши до увагу заяву позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та ухвалою від 28 травня 2015 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 08 липня 2013 р. між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «СОЦІУМ» було укладено депозитний договір № ЗП/Д/2013/82 строком на 6 місяців, тобто до 08 січня 2014 року, з процентною ставкою (платою) за внеском у розмірі 27 % річних. (а.с. 3)
Відповідно до п.2.3. Договору процентна ставка (плата) за внеском встановлюється у розмірі 27,0 % річних.
08 січня 2014 року між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «СОЦІУМ» було укладено додаткову угоду № 1 до депозитного договору № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., відповідно до якої сторони продовжили строк користування внеском на 12 місяців, тобто до 08 січня 2015 року. (а.с. 4)
Станом на 26 грудня 2014 року, тобто після закінчення строку вкладу за депозитним договором № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., ОСОБА_1 суми вкладу та нарахованих відсотків від Кредитної спілки «СОЦІУМ» не отримав.
У звязку з тим, що з січня 2015 року Кредитна спілка «СОЦІУМ» взагалі не виконує умов депозитного договору № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., за яким закінчився строк повернення вкладу, ОСОБА_1 бажає отримати належні йому кошти на підставі судового рішення.
У ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Укладений між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «СОЦІУМ» депозитний договір № ЗП/Д/2013/82 від 08.07.2013р., є договором надання фінансових послуг, а тому на нього поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Таким чином, оскільки кредитна спілка не виконала свого обов'язку з повернення вкладу за депозитним договором, кошти, внесені на депозитний рахунок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, заяву позивача, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. до Кредитної спілки «СОЦІУМ» про стягнення сум за депозитними договорами та відшкодування моральної шкоди є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
За подібних обставин, та керуючись принципом розумної достатності, суд вважає за необхідне, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є співмірним та адекватним, а тому приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 також підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Враховуючи зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 281,22 грн.
Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.
В порушення зазначених норм процесуального права відповідачем не надано суду заяви про визнання позову або письмових заперечень проти нього, а також належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції.
На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 8, 10, 11, 57-60, 212 - 215, 224-226, 88 ЦПК України , ст. ст. 22, 525, 526 ЦК України, ст. 1, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги, тобто в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

28.05.2015