Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року в позові ОСОБА_1 відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття нею спадщини на користь ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, який помер 09.01.2004 року і яка була оформлена у виді заяви від 26.01.2004 року, посвідчена приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий номер 101 і подана 30.03.2004 року до Рівненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 доводить про незаконність та необґрунтованість рішення, про невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального і неправильного застосування норм процесуального права.

Зазначає, що суд помилково дійшов висновку про безпідставність позову ОСОБА_1, адже судом не враховано, що станом на 23.09.2011 року /дату видачі свідоцтва про право на спадщину/ існувала відмова ОСОБА_4 від прийняття спадщини.

________________________________________________________________________________

Справа № 1716/1220/2012 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/765/2015 Суддя-доповідач - ОСОБА_8

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги, що станом на 30.12.2014 року рішення Рівненського районного суду від 03.06.2008 року про надання ОСОБА_4 додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 скасовано рішенням апеляційного суду Рівненської області від 16.10.2013 року, отже навіть визнання судом недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини не є достатнім для видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_5

Покликаючись на п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 02.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» доводить, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Вказує, що з дослідженої судом справи № 2-1776/09 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання відмови від спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 видно, що з позовною заявою до суду ОСОБА_4 звернулась з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Заяву про поновлення строку позовної давності не подавала.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30.12.2014 року та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_4 спадщину у вигляді ? частини житлового будинку № 8 по вул. Незалежності в смт.Клевань Рівненського району після смерті свого брата ОСОБА_5 прийняла, однак не оформила свої спадкові права в установленому законом порядку. Вказане свідоцтво про право на спадщину було видано Рівненською державною нотаріальною конторою на законних підставах, які були на той час, а тому не може бути визнане судом недійсним. Разом з тим, відмова ОСОБА_4 від права на спадщину здійснена під впливом помилки, а тому підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Із матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2004 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями № 8 по вул.Незалежності в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області.

Спадкоємицями другої черги після його смерті були сестри : ОСОБА_4 та ОСОБА_9

30.03.2004 року ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь своєї дочки ОСОБА_3 /а.с.167/.

29.06.2004 року ОСОБА_9 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.09.2004 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, оскільки вона не є його спадкоємцем.

31.03.2008 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області визнано недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 Вказане рішення було оскаржене до апеляційного суду Рівненської області і ухвалою суду від 05.10.2009 року скасовано і направлено до суду першої інстанції.

19 листопада 2009 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області на підставі п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України закрито провадження у справі у зв»язку зі смертю позивача ОСОБА_4

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03.06.2008 року ОСОБА_4 надано додатковий строк на прийняття спадщини після смерті її брата ОСОБА_5

21.06.2008 року ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

16.10.2013 року рішенням апеляційного суду Рівненської області рішення Рівненського районного суду Рівненської області про надання додаткового строку на прийняття спадщини - скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

22.01.2009 року померла ОСОБА_4 Спадкоємицею за законом є ОСОБА_3 дочка.

23.09.2011 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у вигляді ? частини житлового будинку № 8 по вул.Незалежності в смт.Клевань Рівненської області. Тобто, ОСОБА_3 надала до нотаріальної контори рішення суду першої інстанції про визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті брата, яке було на дату її звернення до нотаріальної контори скасоване і провадження у справі закрито.

Як вбачається з пояснень нотаріуса ОСОБА_10, допитаної в суді першої інстанції в якості свідка, в матеріалах спадкової справи знаходились рішення суду про визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини, також рішення Рівненського райсуду від 03.06.2008 року про встановлення ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті брата, на підставі якого 21.06.2008 року ОСОБА_4 було подано заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Відомостей про те, що на час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.2011 року на ім»я ОСОБА_3 рішення суду від 31.03.2008 року про визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини було скасоване, нотаріусу не повідомлено.

Виходячи з вищенаведеного вбачається, що на день видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину, існувала відмова ОСОБА_4 від прийняття спадщини.

30 січня 2011 року померла ОСОБА_9 Спадкоємцем першої черги після її смерті є ОСОБА_1, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, шляхом подання заяви до нотаріальної контори.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обгрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_3 зазначила, що її матір, подаючи заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини на її користь, помилялась щодо того, що вона може відмовитись від спадщини на її користь. Помилка була і щодо того, що ОСОБА_3 є спадкоємицею по закону її дядька ОСОБА_5

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Просудову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_4, відмовляючись від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 припустилася помилки внаслідок незнання закону, а також неправильного його тлумачення, що не було спростовано в судовому засіданні, позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

За таких обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового: заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 307,309,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 23.09.2011 року ОСОБА_3 державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори про визнання за нею права власності на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в смт.Клевань, вул.Незалежності, будинок № 8 Рівненського району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 456,00 гривень.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсною відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

ОСОБА_11