22-ц/775/730/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 Категорія 39
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.,

при секретарі - Меркуловій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

20.06.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила визначити їй додатковий строк терміном у три місяці для прийняття спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 22.06.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22.06.2012 року померла її мати ОСОБА_4 та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 17 по проїзду Лютневому в м. Маріуполі. Вона та відповідачка є рідними сестрами, спадкоємцями першої черги. Після смерті матері вона знаходилась в стані стресу, зверталась до невропатолога та проходила тривалі курси лікування. Вона мала намір звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але 21.12.2012 року отримала травму ноги та не мала можливості рухатися без сторонньої допомоги. Строк для звернення із заявою про прийняття спадщини закінчився 22 грудня 2012 року, але вона за станом свого здоровя не встигла звернутися до нотаріуса. Відповідачка своєчасно прийняла спадщину і пообіцяла їй сплатити ? частину вартості спадкового майна, почала сплачувати кошти, а потім припинила всі виплати та відмовилася від своїх слів. Вважає, що пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, тому просила встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини за законом на три місяці.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, посилається на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що суд дав неправильну оцінку наданим доказам та неправильно дійшов до висновку, що її хвороба і травма ноги не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5, які доводи апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, заперечення відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, померлої 22.06.2012 року, позивачка не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не довела поважність причин пропуску цього строку, які б свідчили про існування обєктивних, непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення цих дій.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.ст.1220,1223 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може призначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в п.2 листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визначенні поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку і порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про наявність заповіту, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зі справи вбачається, що 22.06.2012 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок та земельну ділянку (а.с.47,75).

Сторони є доньками померлої та спадкоємцями першої черги.

Спадщину прийняла ОСОБА_3 та отримала в нотаріальній конторі 26.12.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №17 по проїзду Лютневому у м.Маріуполі, а 27.03.2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок (а.с.30).

Зі справи також вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 була відкрита на підставі заяви ОСОБА_3 (доньки померлої) від 23.10.2012 року про прийняття спадщини, в якій було повідомлено про наявність іншого спадкоємця померлої доньки ОСОБА_2 (а.с.75-76).

Позивачка заяву про прийняття спадщину в нотаріальну контору не подавала, а в своїй заяві від 26.12.2012 року в нотаріальній конторі вказала, що строк для прийняття спадщини вона пропустила, наміру звертатись до суду та претензій до спадщини не має і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на все майно на імя ОСОБА_3 (а.с.77).

Звертаючись у червні 2014 року до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачка як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини посилалась на наявність хвороби, перебування на лікуванні, отримання травми ноги 21.12.2012 року, у звязку з чим вона не мала можливості рухатися без сторонньої допомоги.

Згідно наданих позивачкою медичних документів вона протягом липня 2012 року вона неодноразово зверталась до терапевта та невропатолога зі скаргами на болі в попереку, проходила лікування. До лікаря травматолога зверталась 21.12.2012 року на біль і набряк лівої стопи (а.с.7-13).

Між тим, з приводу травми ноги позивачка на лікарняному не перебувала, продовжувала працювати на посаді сестри-хозяйки Маріупольського пансіонату для ветеранів війни та праці №2, що підтверджується табелем обліку робочого часу за грудень 2012 року, довідками медичних установ (а.с.67-69,78,86,93,116).

Дані обставини позивачка не заперечувала, пояснивши, що з приводу травми ноги вона на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні не знаходилась, продовжувала працювати та виконувати обовязки сестри-хозяйки повний робочий день.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що позивачкою не наведено поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів, які свідчать про наявність для неї перешкод для подачі такої заяви.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що суд залишив без уваги, що після закінчення шестимісячного терміну сестра звернулася до неї з пропозицією відмовитися від прийняття своєї частини спадщини після смерті матері, пообіцявши виплатити їй компенсацію вартості 1/2 частини житлового будинку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачка наявність такої домовленості не визнала та ці доводи не свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку в їх сукупності та вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував.

Наведені позивачкою доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують та не свідчать про невідповідність висновків суду обстави нам справи, порушення чи неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції, не наведено та нових доказів апеляційному суду не надано. Тому у апеляційного суду відсутні підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, проведеної судом першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у звязку з чим рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивачки підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_7