АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5798/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Фролова І.В.
Доповідач: Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Шиманського В.Й., Семенюк Т.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 рокупозивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати припиненою її поруку за Договором поруки №96- 05/13/329 від 01.07.2008 p., укладеним між позивачем і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яким забезпечувалося зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором №014/9408/82/73944 від 01.07.2008p.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач збільшив суму кредиту без її згоди, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності за невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за Договором поруки № 96-05/13/329 від 01 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», яким забезпечено зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором №014/9408/82/73944 від 01 липня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що представником AT «Райффайзен Банк Аваль» надавались пояснення щодо умов відповідної додаткової угоди у судовому засіданні, окрім того було зазначено, що за необхідності додаткова угода від 30.03.2009 р. до кредитного договору, може бути надана у наступне судове засідання.

Крім того, надання примірника додаткової угоди у судовому засіданні 28.01.2015 року було неможливим у зв'язку із перебуванням юриста, що займається безпосереднім супроводженням справи у відпустці. Представник ПAT «Райффайзен Банк Аваль» Орищук О.В., яка брала участь у судовому засіданні, мала доступ лише до частини документів по справі, які розміщені на внутрішньому мережевому ресурсі Банку, тому до суду і було надано лише наявний документ, тобто заяву-згоду, про можливість надання додаткової угоди у наступному судовому засіданні було окремо наголошено представником із усним клопотанням щодо оголошення перерви. Однак, судом було проігноровано дану обставину.

В судовому представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» свою скаргу підтримала та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач в судове засідання не з»явилася , про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сума кредиту була збільшена без згоди ОСОБА_2, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя, а тому підлягає застосуванню ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Судом встановлено, що 01 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4. укладено кредитний договір №014/9408/82/944, згідно якого кредитор надає позичальнику суму кредиту у розмірі 71 400 доларів США, яку ОСОБА_3 зобов'язується повернути Банку на умовах та в строки, визначені цим Договором. (а.с.8-12)

Для забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 01.07.2008 року було укладено договір поруки № 96-05/13/329, згідно умові якого позивач зобов'язувалася перед банком, як кредитором, у повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту(а.с.6-7).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказувала на те, що відповідно до розрахунку суми позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/9408/82/73944 від 01 липня 2008 року банком нараховано суму кредиту у розмірі 78 074.41 доларів США, тобто сума кредиту була збільшена без її згоди(а.с.13-15).

Проте, колегія суддів з такими доводами позовної заяви та висновками суду про припинення поруки не погоджується з огляду на таке.

Статтями 553 та 554 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту ст. ст. 559,598 ЦК Україна вбачається, що припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

У постанові Верховного Суду України (справа 6-73 цс 12) висловлена правова позиція, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

З матеріалів справи убачається, що 30 березня 2009 року позивач надала згоду ОСОБА_3 на підписання додаткової угоди № 96-05/131587 від 30 березня 2009 року до кредитного договору № 014/9408/82/944 від 01 липня 2008 року(а.с.48)

Разом з тим, представник банку в судовому засіданні стверджував про наявність додаткової угоди та просив суд про можливість подати її на наступне засідання, що було проігноровано судом першої інстанції.

Так, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України банк та ОСОБА_3 уклали Додаткову угоду № 96-05/131587 від 30 березня 2009 року до кредитного договору № 014/9408/82/944 від 01 липня 2008 року, згідно якої позичальнику було збільшено розмір кредиту.

Апеляційна інстанція приходить до висновку про безпідставність вимог, оскільки позивач надала свою згоду на укладення ОСОБА_3 додаткової угоди, зі змістом цієї додаткової угоди була ознайомлена, тому не базуються на матеріалах справи доводи позивача, що сума кредиту була збільшена без згоди позивача ОСОБА_2, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що позивач у позові взагалі не згадувала про те, що писала заяву про надання згоди на укладення позичальником додаткової угоди, однак , при наданні її до суду справжність та достовірність заяви не оспорювала.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» -задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: