Справа № 466/1558/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/4205/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Глинський О.А.

з участю позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, повернення депозиту та процентів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, повернення депозиту та процентів.

Ухвалу оскаржив представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3 Вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме правил підсудності.

Просить ухвалу скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення позовної заяви позивачеві у відповідності до ст.115 ЦПК України. Мотивує тим, що після укладення договору між банком та позичальником виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобовязального права та положеннями укладених договорів банківського рахунку, а не ЗУ «Про захист прав споживачів». Тому зважаючи на вищевикладене, вказує на те, що ч.5 ст. 110 ЦПК України /альтернативна підсудність/ на дані правовідносини не поширюється.

Згідно з ч.2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Львівське відділення АТ «Дельта Банк» - не є юридичною особою, є структурною одиницею АТ «Дельта Банк». Львівське Відділення є безбалансовим відділенням АТ «Дельта Банк», якому присвоєний лише внутрішньобанківський реєстраційний код. Місцезнаходженням ПАТ «Дельта Банк» згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є м. Київ, Печерський район вул. Щорса, 36-Б. З урахуванням наведеного спір підлягає вирішенню Печерським районним судом м. Києва.

При розгляді справи в апеляційній інстанції позивач проти доводів апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписку про отримання судової повістки представником АТ «Дельта Банк» у м. Києві 15.06.2015 року та 11.06.2015 року представником банку ОСОБА_3, котрим подано апеляційну скаргу . У відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до АТ «Дельта Банк» та просила стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 110 000 грн., а також проценти за фактичну кількість днів користування коштами з розрахунку 25% процентів річних від простроченої суми, втрати від знецінення грошей в сумі 3% річних та індекс інфляції.

Дійсно, за ст. 109 ЦПК України, яка носить загальний характер, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Альтернативою такому є обставини, виписані у ст.ст. 110, 11, 114 ЦПК України.

При цьому, право вибору між кількома судами, яким підсудна справа, відповідно до ч.14 ст. 110 ЦПК України, належить позивачеві. Винятком є справи за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна (виключна підсудність), які пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини.

Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем виконання договору.

З матеріалів справи слідує, що спір виник між фізичною особою ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» з Договору банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція» від 16.10.201 року.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», п.6 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.2 постанови Пленуму ВСУ №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг, в тому числі і фінансових, та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

Законом також визначено, що фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення (п.4 ч.1 ст.4 вищевказаного закону).

Враховуючи зміст позовних вимог позивача, остання вважала, що має місце порушення зі сторони відповідача в тому числі вимог цього Закону, про що зазначено у позовній заяві .

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що правовідносини, що виникають з Договорів банківського вкладу (депозиту) підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», тому на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі в даному випадку, суд не повинен вдаватися до перевірки тих обставин, про які зазначає апелянт у апеляційній скарзі та робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача, як споживача банківських послуг. Зазначені висновки суд може зробити лише при розгляді справи по суті.

Оскільки позивачем визначено підставу та предмет позову, у позовній заяві міститься посилання на порушення відповідачем прав позивача, як споживача, тому право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про порушення правил підсудності та вимог ст. 109 ЦПК України є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про підсудність поданої позовної заяви Шевченківському районному суду м. Львова є правильним, підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.303, 304 ,п.1 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.314, ст. 315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2015 року про відкриття провадження у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді