АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 510/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Волошин В.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором позики

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики у розмірі 656 941,91 грн. та судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1просить це рішення скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 26 червня 2009 р. між сторонами було укладено договори позики на суму 531560.00грн., що по курсу НБУ складало 69485,0 доларів США строком до 26 липня 2009 p., що підтверджується розпискою від 26 червня 2009 p., складеною за участі двох свідків (а.с. 8).

Згідно розписки від 22 серпня 2009 p., яка була написана позивачем і погоджена та підписана відповідачем, строк виконання зобов'язань був продовжений до 26 грудня 2009 р. (а.с.43).

Судом також встановлено, що відповідач своїхзобов'язань за договором позики не виконав, що виконання грошового зобов'язання прострочено, а тому, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 656941,91 грн., що складається з: 531560,0 грн. - сума боргу за договором позики; 73 565,73 грн. - сума інфляції за час прострочення боргу; 51 816,18 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводів представника відповідача, про те, що відповідач не підписував розписки від 22 серпня 2009 р. про продовження строку виконання зобов'язання за договором позики до 26 грудня 2009 р., оскільки, сторона відповідача не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даної позиції.

Тому, суд правильно вважав, що позивачем не пропущено строку позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч 2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту гіередання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або ииконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, нсіановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої підмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; іміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено що боргові зобов»язання відповідачем не виконані, і докази щодо їх належного виконання відсутні, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, та в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача посилався на те, що відповідач не міг підписати розписку 22.08.2009 р., оскільки, перебував за кордоном, крім того, посилався на пропуск строку позовної давності.

Доводи представника відповідача щодо незастосування судом першої інстанції строку позовної давності на підставі заяви відповідача, що відповідач не міг підписати розписку 22.08.2009 р. про продовження строку виконання зобов'язання за договором позики до 26 грудня 2009 р., оскільки, він перебував за кордоном, не можуть бути прийняті до уваги.

Так, за клопотанням представника сторони позивача судом апеляційної інстанції було зроблено запит до Державної прикордонної служби України з приводу перетинання державного кордону України ОСОБА_1 у період з серпня 2009 року.

Проте, з відповіді Державної прикордонної служби України вбачається, що відомості за 2009 рік відсутні, оскільки, така інформація зберігається протягом п»яти років.

Тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що належних доказів на підтвердження цих доводів перебування відповідача за кордоном немає.

Що стосується доводів представника відповідача щодо проведення експертизи на предмет встановлення часу, коли був виконаний підпис на розписці від 22.08.2009 р., то судова колегія вважає, що це не є доцільним, оскільки, ця обставина не може вплинути на відносини, які склалися між сторонами, з урахуванням того, що представник відповідача не просив суд винести на розгляд експертів питання належності підпису на розписці відповідачу, що його (відповідача) підпис на цій розписці він та відповідач не заперечують.

На цю обставину звернув увагу суду апеляційної інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12.11.2014 р., скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду м.Києва від 12.06.2014 р. (а.с.194-195).

Так, в самій розписці від 22.08.2009 р. йдеться про продовження строку повернення боргу з 26.07.2009 р. по 26.12.2009 р. (а.с.43).

Заперечуючи проти проведення експертизи на предмет встановлення часу виконання підпису у розписці, представник позивача посилався, зокрема, на те, що під час проведення такої експертизи сама розписка буде фактично знищена.

Такі заперечення представника позивача є слушними.

Таким чином, беручи до уваги вище викладене, судова колегія вважає, що оскільки, підпис відповідача на вказаній розписці ним не оспорюється, що строк повернення боргу був продовжений за домовленістю сторін, то судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, в т.ч. і щодо пропуску строку позовної давності стороною відповідача не надано.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2013 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :