Справа № 739/1109/15-ц Провадження № 22-ц/795/2220/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Іващенко А. І. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5, її представника адвоката ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання недійсною державної реєстрації земельної ділянки, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новогород-Сіверського районного суду від 16 жовтня 2015 року у позові ОСОБА_5 відмовлено у зв'язку з недоведеністю заявлених вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На думку позивача, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, з рішення невідомо які докази судом досліджені, якою є оцінка цих доказів і на підставі яких суд зробив свої висновки. Позивач наполягає на тому, що відповідач внаслідок некоректного виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, яка перебуває у його власності, отримав у власність межову споруду схил, що є незаконним. При виготовленні технічної документації і її затвердженні, вважає позивач, були порушені норми ст.198 ЗК України. Також в апеляційній скарзі вказується на те, що позовні вимоги підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, позивач посилається на обґрунтованість вимог про зобов'язання відповідача здійснити роботи по укріпленню схилу, оскільки відповідач, отримавши його незаконно у власність вдався до зрізання ґрунту, чим погіршив якість земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу, пояснивши, що позов заявлено про скасування державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, оскільки технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі виготовлена некоректно. Відповідач скаргу не визнав.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутня.

По справі встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами. Земельна ділянка по провулку Підгорного № 4 у м. Новгород-Сіверському належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Новгород-Сіверської нотаріальної контори 23 червня 2010 року. Спадкодавцеві земельна ділянка належала згідно з актом про право приватної власності на землю серії І-ЧН № 028745 від 17 березня 1997 року. Ділянка по провулку Підгорного № 2, якою користується позивач у зв'язку з придбанням нею за договором купівлі-продажу від 13 вересня 1995 року частини житлового будинку, є власністю територіальної громади. Вимагаючи скасування державної реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку, позивач посилається на те, що визначені технічною документацією щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки відповідача не відповідають державному акту про право власності на земельну ділянку, внаслідок чого у власність відповідача перейшов природний схил між земельними ділянками, який на думку позивача не підлягає приватизації, є природною межовою спорудою та є власністю міської ради.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на його недоведеність. Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам і вимогам закону. В обґрунтування своїх доводів про невідповідність меж земельної ділянки відповідача державному акту про право власності на землю позивач посилається на висновки комісій Новгород-Сіверськьої міської ради, які неодноразово обстежували земельні ділянки, та на відомості публічної кадастрової карти. З названих доказів неможливо зробити безспірний висновок про невідповідність меж земельної ділянки державному акту про право власності на земельну ділянку. Акти обстеження земельних ділянок від 21 вересня 2013 року, 03 жовтня 2013 року та від 21 травня 2015 року (а.с. 4, 81, 6-8) не можуть бути визнані належними доказами невідповідності технічної документації із землеустрою державному акту. Ці акти не містять таких висновків. До того ж, такі висновки неможливо зробити без належного дослідження технічної документації і державного акту про право власності на землю та відповідних дій спеціалістів на місцевості. Із змісту пояснювальної записки до технічної документації (а.с. 33-34) та схеми обміру земельної ділянки (а.с. 51) вбачається , що незначні невідповідності ліній довжини земельної ділянки ( від А до Д 31,63 м у схемі обміру і 35 у державному акті, від Б до Г 35,02 м у схемі обміру і 35,0 м у державному акті) та її конфігурації виникли не у зв'язку із зміщенням меж земельної ділянки у той чи інший бік, а у зв'язку вимірюваннями під час складання державного акту без застосування точного геодезичного обладнання. При чому, конфігурація земельної ділянки відповідача по межі із земельною ділянкою, якою користується відповідач, відповідає державному акту.

Відповідно до п.107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після ї погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування ( у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом). Державний кадастровий реєстратор відмовляє у державній реєстрації земельної ділянки у разі розташування у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. З кадастрового плану земельної ділянки відповідача встановлено, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер (а.с. 56). Отже, державним кадастровим реєстратором не встановлено підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Посилання сторони позивача на відомості публічної кадастрової карти (а.с. 98,99) також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги. Позивач вважає, що на карті візуально видно зміщення приватизованої відповідачем земельної ділянки у бік земельної ділянки позивача, оскільки частина двору відповідача, на думку позивача, виходить за межі визначені державним актом. Проте, такі доводи позивача належними і допустимими доказами не підтверджені. Сам по собі факт розташування частини двору, яким за доводами позивача користується відповідач, за межами земельної ділянки, визначеними у технічній документації, не може бути безспірним підтвердженням того що саме ця частина була приватизована згідно з державним актом про право приватної власності на землю серії І-ЧН № 028745 від 17 березня 1997 року.

Доводи апеляційної скарги щодо заборони приватизації природних схилів не ґрунтуються на вимогах закону. Чинним законодавством, зокрема ст. 40 ЗК України, яка передбачає можливість надання у власність безоплатно земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, такі обмеження не встановлені. Відомості про обмеження прав користування земельною ділянкою відповідача у правовстановлюючих документах та технічній документації відсутні.

Не є підставою для скасування рішення суду і посилання позивача на неузгодження з нею меж земельних ділянок та відсутність її підпису в акті погодження меж земельної ділянки в натурі (а.с. 51). Відсутність погодження меж земельних ділянок з позивачем може бути підставою для захисту прав позивача у випадку, якщо існують і доведені порушення цивільних прав чи законних інтересів особи. У даній справі такі порушення не доведені, а тому сам по собі факт непогодження меж земельних ділянок позивачем не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Судом також правильно вирішені позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії для відновлення рельєфу земельної ділянки (укріпити схил). З наданих сторонами документів, зокрема актів обстеження земельних ділянок, вбачається, що обидві сторони вчиняли дії, які призвели до зміни рельєфу межі. Позивач без погодження з відповідачем звела бетонне укріплення схилу, яке виступає за межу її земельної ділянки. Відповідач, відновлюючи межу відповідно до технічної документації, зрізав частину схилу у межах своєї земельної ділянки і пояснив, що на тепер схил укріплений. Доказів того, що відповідач не виконує обовязки власника земельної ділянки, визначені ст. 91 ЗК України, та порушив права відповідача при поновленні меж на місцевості суду не було надано. Дотримуватись правил користування земельними ділянками і правил добросусідства зобовязані обидві сторони.

Виходячи з наведеного вище, відсутні підстави для висновку про порушення вимог законодавства при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки та про порушення прав і законних інтересів відповідача, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: