Справа № 565/284/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

19 червня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

В суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, у якому просить визнати недійсним договір дарування квартири №8 будинку №18/4 по м-ну Будівельників у м. Кузнецовську Рівненської області (далі квартира №8) від 09.09.2004р.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивачу виповнилося 88 років, вона часто хворіє і потребує стороннього догляду. У 2004р. відповідач, яка є онукою позивача, запропоновувала останній послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням квартири в належному стані. Взамін ОСОБА_3 попросила «відписати» для неї квартиру №8. Восени 2004р. ОСОБА_3 запропонувала позивачу поїхати до нотаріальної контори для складання договору довічного утримання, на що ОСОБА_1 погодилася. Перебуваючи у нотаріуса, відповідачка запропоновувала ОСОБА_1 укласти договір дарування квартири №8. Позивач на це не погодилася. Тоді ОСОБА_3, упевнившись у позивача, що вона підпише договір довічного утримання, взяла документи та зайшла до нотаріуса, а ОСОБА_1 залишилась чекати в приймальні. Через декілька хвилин відповідач запросила її в кабінет нотаріуса де, в присутності нотаріуса, не читаючи документу, ОСОБА_1 вчинила підпис. Договір ОСОБА_3 забрала і не дала можливості ознайомитися із його змістом в майбутньому. Відповідач жодного разу не надала ОСОБА_1 будь-якої допомоги, не оплачувала з вересня 2004р. комунальних послуг з утримання квартири №8.

На початку 2014р., через погане самопочуття, позивач звернулася за допомогою до ОСОБА_4, котра погодилася доглядати за нею при умові, що ОСОБА_1 укладе з ОСОБА_4 договір довічного утримання, так як її дочка, - відповідач ОСОБА_3, вигнала її із квартири, де остання проживала. Коли позивач почала збирати необхідні документи, то у вересні 2014р., після отримання квитанції на оплату за серпень 2014р. комунальних послуг на імя ОСОБА_3 дізналася від працівників ЖЕД №2, що власником спірної квартири є відповідач. Після отримання у вересні 2014р. від ОСОБА_4 документів на квартиру, позивачу стало відомо, що вона уклала договір дарування квартири, чого не бажала. Покликається, що відповідач при укладенні оспорюваного договору дарування ввела ОСОБА_1 в оману, оскільки остання вважала, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування квартири.

23.04.2015р. позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, в якій ОСОБА_1 просить визнати недійсним той же договір дарування квартири №8, як фіктивний, оскільки був вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим договором. Посилається, що після укладення договору дарування відповідач в квартирі №8 не проживала і не висловлює бажання там проживати. ОСОБА_3 в будинку не зареєстрована, утриманням будинку не займається і ніколи не займалася. При укладенні договору дарування і після цього не було передачі квартири позивачем та прийняття її відповідачем. З моменту укладення договору дарування відповідач не вчиняла жодних дій, спрямованих на реалізацію свого права власності, що разом із іншими обставинами свідчить про відсутність у неї намірів на реалізацію свого права власності на квартиру №8.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали повністю позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування квартири.

Позивач ОСОБА_1 не змогла дати змістовних пояснень по суті справи, посилалася, що не памятає як саме події відбувалися у нотаріуса при підписанні договору. Щодо факту дарування квартири своїй внуці ОСОБА_3 позивач давала суперечливі пояснення, то підтверджуючи, то заперечуючи дарування квартири відповідачу.

Представник позивача уточнювала, що в теперішній час підставою позову для визнання договору дарування недійсним є його фіктивність. Вважає, що позивач не розуміла, що укладає договір дарування. Відповідач жодних дій по прийняттю квартири не вчиняла. Договір дарування ОСОБА_3 укладала із метою наживи та хотіла продати спірну квартиру. Факт підписання договору позивачем не оспорюється, однак у разі, коли б вона знала, що складено договір дарування квартири, то такий договір не підписала б. Договір дарування квартири позивачу передала ОСОБА_4, яка забрала документи щодо квартири №8 у ОСОБА_3, з якою проживали у одній квартирі. Після цього у 2014р. відповідач вигнала ОСОБА_4 з дому.

Відповідач ОСОБА_3, яка належно повідомлялася про час, місце та дату проведення розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання (ст.74 ч.5, ст.76 ч.9 ЦПК) в судове засідання не зявилася, причин неявки не повідомляла, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, показання свідка, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що 09.09.2004р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено та посвідчено нотаріально договір дарування квартири, і позивач подарувала, а відповідач прийняла в дар квартиру №8 в будинку №18/4 м-ну Будівельників у м.Кузнецовську Рівненської області. Нотарус посвідчив, що договір підписано сторонами в його присутності, особу сторін і їх дієздатність перевірено. Позивачем не оспорюється власноручність підпису договору.

Стаття 215 ЦК регламентує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 тієї ж статті передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст.234 ч.ч.1, 2 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судом не встановлено на підставі наведених обгрунтувань та поданих доказів, що при укладенні оспорюваного правочину внутрішня воля ОСОБА_1 була іншою і не відповідала її волевиявленню щодо саме дарування квартири. Посилання на введення позивача в оману щодо укладення договору дарування квартири є недоведеними, так як спростовуються поясненнями самої ОСОБА_1, яка покликається, що забула як саме відбувалися події при нотаріальному посвідченні оспорюваного договору.

Отже, доказів про те, що внутрішня воля позивача у момент укладення спірного правочину не відповідала дійсній її волі на вчинення саме дарування квартири, немає. Та обставина, що в подальшому, після укладення договору дарування, ОСОБА_1 змінила свою думку щодо доцільності його укладення, не може бути підставою для недійсності правочину.

Із показань свідка ОСОБА_5 слідує, що в розмові з ним ОСОБА_1 узагальнено посилалася, що вона зробила помилку щодо своєї квартири, не конкретизовувала в чому саме полягала помилка. Не говорила, що її обманули, чи, що вона комусь подарувала квартиру. Приблизно місяць тому ОСОБА_1 говорила, що хоче «переписати» квартиру на свою дочку. Відповідача ОСОБА_3 свідок в спірній квартирі ніколи не бачить і вона не доглядає за позивачем.

Під час зясування судом обставин справи встановлено, що згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 09.12.2004р. на підставі вищезазначеного договору дарування було зареєстроване право власності на квартиру №8 за ОСОБА_3 15.04.2010р. від імені відповідача, як власника квартири №8, із житлово-експлуатаційною організацією укладався договір №659 про надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та надання комунальних послуг населенню. З пояснень представника позивача видно, що документи, які підтверджують право власності на квартиру теж зберігалися у ОСОБА_3 та були забрані в неї матірю відповідача, котра є дочкою позивача. З пояснень тієї ж особи зрозуміло, що ОСОБА_3 цим була незадоволена, оскільки видворила ОСОБА_4

Наведені обставини свідчать про прийняття відповідачем у дар спірної квартири і підтверджують те, що договір дарування немає ознак фіктивності. Крім того, ті обставини, що позивач надалі проживала у квартирі, несла витрати на її утримання, а так само й обставини непроживання відповідача в квартирі №8 не є такими, що тягнуть за собою визнання договору фіктивним.

Отже, позов ОСОБА_1 немає правових підстав для задоволення.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири №8 будинку №18/4 мікрорайону Будівельників у м.Кузнецовську Рівненської області, укладеного 09.09.2004р., - через безпідставність позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте Кузнецовським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Кузнецовського міського суду Рівненської області протягом десятиденного строку з дня отримання копії рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Кузнецовський міський суд Рівненської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :