Справа № 367/7021/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

при секретарі Костяк В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Станіслававни до приватного акціонерного товариства «Крон-інвест» про визнання звільнення незаконним

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого 01 листопада 2013 року її, ОСОБА_1, було призначено на посаду голови правління ПрАТ «Крон-інвест». Протоколом №1 від 29 січня 2014 року було визначено, що її призначено на вищезазначену посаду у термін з 01.02.2014 по 30.03.2014 року.

Проте, 28 березня 2014 року в приміщенні офісу за адресою вул. Пушкінська 9-б м. Київ, невідомими особами, які не мають відношення до приватного акціонерного товариства «Крон-інвест», було повідомлено про її відсторонення з посади голови правління ПрАТ «Крон-інвест». Однак, будь-яких документів при цьому для ознайомлення надано не було.

Після цього незнайомі їй люди разом з ОСОБА_2 в приміщенні офісу вчинили безлад, який виразився у незаконному вилученні документації ПрАТ «Крон-інвест» та офісної техніки.

Під час цього безладу ОСОБА_2 було повідомлено, що вона тепер голова правління ПрАТ «Крон-інвест».

Не отримавши будь-яких документів про її «відсторонення», вона звернулася з відповідним запитом до голови правління ПрАТ «Крон-інвест». Однак до часу звернення до суду з позовом, відповіді отримано не було.

Ознайомившись із відомостями про ПрАТ «Крон-інвест» в ЄДРПОУ їй стало відомо, що ОСОБА_2 є головою правління з 28.03.2014 року.

Проаналізувавши все вищезазначене, вона прийшла до висновку,що її було фактично звільнено з посади голови правління.

Вважаю, що її звільнення, а потім і призначення на посаду ОСОБА_2 було вчинено з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п. 9.3.4 Статуту ПрАТ «Крон-Інвест» голова та члени правління обираються наглядовою радою.

Згідно п.9.3.8. та п.9.3.9. повноваження голови правління припиняються за рішенням наглядової ради.

Наглядовою радою товариства не було встановлено та перевірено фактичних даних, які б підтверджували, що внаслідок недостатньої кваліфікації, або стану здоровя (стійкого зниження працездатності) вона, як працівник, не може належно виконувати покладених на неї трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи інших громадян і неможливо перевести, за її згодою, на іншу роботу.

Ні наказу про звільненні, ні трудової книжки вона до цього часу не отримала.

Крім того вважає, що незаконне звільнення спричинило їй також моральну шкоду.

Після подій 28 березня 2014 року, її почали непокоїти постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питаннях життя. Все це змусило приймати постійно ліки та препарати заспокійливого характеру.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, розмір завданої їй моральної шкоди оцінює в 20 000 грн.

Позивач просила визнати незаконним звільнення її, ОСОБА_1, з посади голови правління ПрАТ «Крон-інвест» та поновити на цій посаді.Стягнути з ПрАТ «Крон-інвест» на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

У послідуючому позивач подала до суду уточнюючу позовну заяву,відповідно до якої зазначила,що відповідачем було надано контракт від 01 листопада 2013 року та наказ №1 про звільнення від 27 березня 2014 року та протокол наглядової ради від 27 березня 2014 року.

Відповідно до протоколу № 1 наглядової ради від 27 березня 2014 року її було звільнено з посади голови правління.

На підставі цього протоколу було видано наказ № 1 відповідно до якого її було звільнено на підставах викладених у контракті (п.8 ст. 36 КЗпП України).

Підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (п.8 ст. 36 КЗпП України).

Системний аналіз указаної норми закону дозволяє зробити висновок, що п. 8 ст. 36 КЗпП України не враховує загальну класифікацію підстав припинення трудового договору, тому при звільнені з підстав, передбачених контрактом, посилання варто робити на п.8 ст. 36 КЗпП, а у формулюванні звільнення вказати і дану в цьому пункті, і передбачену контрактом.

Проте, у спірному наказі від 27.03.2014 р. не зазначено, які конкретно умови контракту були порушені нею та стали підставою для звільнення.

Позивач зазначає, що між нею та відповідачем не було укладено контракту. Наданий відповідачем контракт вважає підробленим, оскільки підпис у ньому вчинений не нею, а іншою особою.

Також про факт підробки контракту свідчить зазначений у контракті термін його дії, а саме з 01 листопада 2013 року по 30 березня 2014 року.

Підставою для її призначення був протокол засідання наглядової ради від 31 жовтня 2013 року, відповідно до якого її було призначено на посаду з кінцевим терміном 31 січня 2014 року.

А кінцевий термін «30 березня 2014 року» був встановлений лише 29 січня 2014 року (протокол №1).

Відповідно до п. 9.3.4 Статуту ПрАТ «Крон-інвест» голова та члени правління обираються наглядовою радою.

Згідно п.9.3.8. та п.9.3.9. повноваження голови правління припиняються за рішенням наглядової ради.

Наглядовою радою товариства не було встановлено та перевірено фактичних даних, які б підтверджували неналежне виконання покладених на неї трудових обовязків.

Крім того позивач вважає, що незаконне звільнення спричинило їй також моральну шкоду,яку вона оцінює в 20000гр, поскільки після подій 28 березня 2014 року, її почали непокоїти постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питаннях життя. Все це змусило приймати постійно ліки та препарати заспокійливого характеру.

Позивач просить визнати незаконним наказ №1 про звільнення її з посади голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» від 27 березня 2014 року.

Поновити її на посаді голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» з 27 березня 2014 року.

Стягнути з ПрАТ фірма «Крон-інвест» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав,просив у позові відмовити,поскільки позивач була правомірно звільнена із роботи у зв»язку із порушенням умов контракту. Також,зазначив,що позивач пропустила строк позовної давності.

Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси».

Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі».

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу».

Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях».

У судовому засіданні було встановлено,що згідно наказу №18 приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 було призначено на посаду голови правління ПрАТ «Крон-інвест» (а.с.84.

Згідно Протоколу №1 від 29 січня 2014 року ОСОБА_1 було вибрано на вищезазначену посаду у термін з 01.02.2014 по 30.03.2014 року. (а.с.79)

Також,у судовому засіданні було встановлено,що відповідно до протоколу № 1 засідання наглядової ради від 27 березня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади голови правління з 27.03.2014р ,що стверджується копією протоколу (а.с.80).

На підставі цього протоколу було видано наказ № 1 ,відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади голови правління ПрАТ «Крон-інвест» на підставах визначених контрактом (п.8 ст. 36 КЗпП України).

Підставою звільнення є протокол № 1 засідання наглядової ради приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 27 березня 2014 року,що стверджується копією наказу (а.с.106).

Відповідно до ч.2 ст. 147-1 КЗпП України працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Згідно з п.2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) розяснено, що при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у звязку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обовязковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст.40 КЗпП.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обовязки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Звільняючи позивача із займаної посади у зв»язку із порушенням останньою умов контракту,відповідачем по справі не було надано до суду доказів тих обставин,що між позивачем та відповідачем був укладений трудовий контракт. Відповідачем по справі на доказ зазначених обставин не було надано до суду оригінал трудового контракту, позивач по справі заперечує факт укладання із нею трудового контракту,у зв»язку з чим суд при вирішенні спору по суті не приймає до уваги копію трудового контракту.

Крім того, відповідно до п. 9.3.4 Статуту ПрАТ «Крон-Інвест» голова та члени правління обираються наглядовою радою.

Згідно п.9.3.8. та п.9.3.9. повноваження голови правління припиняються за рішенням наглядової ради.

Наглядова рада ,приймаючи рішення 27.03.2014р про звільнення позивача із посади взагалі не послалась на підстави,з яких було звільнено позивача.

Так,як вбачається зі змісту зазначеного протоколу № 1 засідання наглядової ради від 27 березня 2014 року під час даного засідання слухалось питання про звільнення голови правління ПрАТ «Крон-Інвест» ОСОБА_1С.З даного питання виступив голова наглядової ради ОСОБА_3Є,який повідомив про необхідність звільнення ОСОБА_1С ,після чого було прийнято рішення про її звільнення.Будь-які підстави для звільнення ОСОБА_1С із займаної посади при прийняття рішення не зазначено.

27.03.2014р було видано наказ № 1 ,відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено з посади голови правління ПрАТ «Крон-інвест» на підставах визначених контрактом (п.8 ст. 36 КЗпП України) і підставою звільнення є протокол № 1 засідання наглядової ради приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 27 березня 2014 року,що стверджується копією наказу.Суд вважає даний наказ про звільнення є незаконним,поскільки як уже зазначалось у протоколі № 1 засідання наглядової ради приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 27 березня 2014 року не були зазначені підстави звільнення ОСОБА_1 Станіславівни.Під час розгляду справи у суді представник відповідача пояснив,що перебуваючи на посаді голови правління ОСОБА_1 не виконувала покладені на неї обов»язки.Однак,зі змісту протоколу № 1 засідання наглядової ради приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» від 27 березня 2014 року не вбачається,які саме порушення зі сторони ОСОБА_1С були предметом розгляду на засіданні наглядової ради,які стали підставою для звільнення ОСОБА_1С із займаної посади.

Тому, враховуючи викладене,суд вважає,що позивач 27.03.2014р була звільнена із посади голови правління приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» незаконно.

Однак,відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Із позовом до суду позивач звернулась 31 жовтня 2014р,тобто із пропуском строку,встановленого ст.. 233 КЗпП України.

Відповідно до ст. 234 КЗпП «У разі пропуску з поважних причин строків,встановлених ст.. 233 цього Кодексу,суд може поновити ці строки».

17.06.2015р позивач подала до суду заяву про поновлення їй пропущеного строку встановленого ст.. 233 КЗпП України».

Позивач як на підставу поважності причин пропуску зазначеного строку посилається на ті обставини,що вона перебувала на лікуванні.Як вбачається із наданої до суду копії виписки,позивач перебувала на амбулаторному лікуванні з 22 квітня по 07 травня 2014р та з 28.05.2014р по 10.06.2014р.Однак,перебування позивача на амбулаторному лікуванні не позбавляло її можливості у передбаченому законом порядку та строки звернутись до суду із позовом про захист її порушених трудових прав.

Також,як на підставу поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом позивач посилається на ті обставини,що вона по даний час не отримала копію наказу про звільнення та трудову книжку.

Позивач не надала до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що її трудова книжка перебувала приватному акціонерному товаристві фірма «Крон-Інвест»,поскільки згідно наказу №19 від 01.11.2013р ОСОБА_1С поклала на себе обов»язки в тому числі і по веденню кадрового діловодства ( а.с.85)

Щодо неотримання копії наказу про звільнення,то у судовому засіданні було встановлено,що позивач при його отриманні (а.с.231) відмовилась від підпису .

Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що про порушення свого трудового права позивач дізналась 28.03.2014р,у зв»язку з чим остання звернулась із заявою до Шевченківського РУГУ МВС в м.Києві ,що вбачається із пояснень ,які надавала позивач в рамках розслідування справи (а.с.91-102).

Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що з квітня 2014р позивач влаштувалась на іншу роботу «Євроспецгран»,де працює по даний час,що у свою чергу також підтверджує той факт,що позивач знала про її звільнення із посади голови правління приватного акціонерного товариства фірма «Крон-Інвест» .

Будь яких інших підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом,позивач до суду не надала.

Враховуючи викладені обставини,суд вважає за необхідне відмовити позивачу у позові в частині визнання незаконним наказу №1 про звільнення її з посади голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» від 27 березня 2014 року та поновлення її на посаді голови правління ПрАТ фірма «Крон-інвест» з 27 березня 2014 року у зв»язку із пропуском строку,встановленого ст.. 233 КЗпП України.

Згідно позовної заяви позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 20000гр.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум. тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачем не було надано до суду доказів тих обставин,що у зв»язку із порушенням відповідачем її трудових прав ,позивачу було заподіяно моральну шкоду,у чому дана шкода полягає,та який її розрахунок.

У зв»язку з цим суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 21,38,40,233,234,237-1 КЗпП України ,керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 213-218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З мотивованим рішенням суду сторони зможуть ознайомитись 22.06.2015р.

Суддя: ОСОБА_4