Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок порушення прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 листопада 2013 року вона придбала чотири електронних авіаквитки загальною вартістю 2 204,8 грн.

11 березня 2014 року при реєстрації на рейс WU 6021 Київ-Дубаї на 14 березня 2014 року вона дізналась, що рейс WU 6022 Дубаї-Київ 23 березня 2014 року скасовано.

Того ж дня вона звернулась до відповідача з претензією, на що 15 березня 2014 року отримала відповідь, в якій їй було запропоновано безоплатне перенесення бронювання на інші напрямки, які є в розкладі, або кредит на 120 %. Вона з чоловіком дійшли висновку, що їм не підходить пропозиція відповідача, а зручно повернути повний оплачений тариф скасованого рейсу, витрачені кошти на придбання нових квитків та грошову компенсацію у розмірі 600 євро на одну особу. 16 квітня 2014 року вона написала відповідачу письмову претензію. однак відповіді на неї не отримала. Зазначала, що внаслідок невиконання позивачем правил перевезення пасажирів їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у емоційних стражданнях, витрачанні додаткового часу на переговори з відповідачем, додаткових зусиль для відновлення власного фізичного та психологічного стану. У зв'язку з цим позивач, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь вартість невикористаних квитків у розмірі 1 102,4 грн, компенсацію за відмову від перевезення проти волі позивача у розмірі 1,2 тис. євро, що еквівалентно 22 416 грн, витрати на придбання повторного квитка у розмірі 3 187,62 грн та 2,5 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Авіалініїї Візз Ейр Україна» на користь ОСОБА_6 вартість невикористаних квитків у розмірі 1 102,4 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та змінити рішення в частині стягнення на її користь компенсації за відмову від перевезення проти волі у розмірі 1,2 тис. євро та витрати на придбання повторного квитка у розмірі 3 187,62 грн.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення вартості невикористаних квитків не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

У ч. 2 ст. 324 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що 04 листопада 2013 року ОСОБА_6 на сайті авіакомпанії ТОВ «Авіалінії Візз Ейр Україна» придбала чотири електронні квитки, а саме: два квитки на рейс WU 6021 Київ-Дубаї з датою відправлення 14 березня 2014 року та два квитки на зворотній рейс WU 6022 Дубаї-Київ з датою відправлення 23 березня 2014 року.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовʼязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовʼязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовʼязання.

Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира перевізник зобовʼязується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до пунктів 1, 2. Глави 1 Розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, що затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735 (далі - Правила), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору перевезення та відображають умови перевезення пасажира і багажу.

Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобовʼязує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, повʼязані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у п. 4 цієї глави.

З указаного вбачається, що між сторонами було укладено договір перевезення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 вказувала на те, що 11 березня 2014 року, при реєстрації на рейс WU 6021 Київ-Дубаї, з датою відправлення - 14 березня 2014 року, їй стало відомо про скасування рейсу WU 6022 Дубаї-Київ, з датою відправлення - 23 березня 2014 року, оскільки відповідач її про такі зміни завчасно не повідомив, вона, зокрема, просила стягнути з останнього витрати на придбання повторного квитка у розмірі 3 187,62 грн та компенсацію у розмірі 1,2 тис. євро на підставі положень ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 км; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 км; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 км.

У ч. 1 ст. 105 Повітряного кодексу України передбачено, що пасажир має право на компенсацію, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття.

Суд, стягуючи з ТОВ «Авіалініїї Візз Ейр Україна» на користь ОСОБА_6 1 102,4 грн, зазначав, що останній була заподіяна шкода - не повернуто вартість невикористаних квитків.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягненні компенсації, суд зазначав, що про скасування рейсу, який мав відбутися 23 березня 2014 року, позивач дізналась 11 березня 2014 року, тому про вказані зміни у розкладі ОСОБА_6 була повідомлена за 14 календарних днів до запланованої дати відправлення, тому підстав для задоволення вказаних вимог немає.

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки просте математичне складання свідчить, що з 11 березня 2014 року (дати, коли позивачу стало відомо про скасування рейсу) до 23 березня 2014 року (дата відправлення скасованого рейсу) пройшло менше 14 календарних днів.

Переглядаючи справи в апеляційному порядку, суд доповнив мотиви місцевого суду та зазначав, що про скасування рейсу WU 6022 Дубаї-Київ з датою відправлення 23 березня 2014 року, відповідач 04 березня 2014 року надіслав позивачу повідомлення про скасування рейсу, тому позивач більше ніж за два тижні до запланованого часу відправлення була повідомлена про скасування рейсу.

На підтвердження вказаної обставини відповідачем надано роздруківку із системи бронювання про направлення електронного повідомлення (а. с. 25-26).

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовʼязана довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа, вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

ОСОБА_6 зазначала, що електронний документ не одержувала.

Судами вказані обставини не перевірені, проте вирішення цього питання має суттєве значення для вирішення вимог про стягнення компенсації за відмову від перевезення проти волі у розмірі 1,2 тис. євро.

Оскільки судами фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи не встановлені, оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації та витрат на придбання повторного квитка підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом із тим колегія суддів погоджується з висновком судів в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на придбання повторного квитка, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на законі.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» про стягнення компенсації за відмову від перевезення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіалінії Візз Ейр Україна» про стягнення витрат на придбання повторного квитка залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська