АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/423/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/1346/К/15 суддя Патинка А.Г.
Категорія 20 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Соколан Н.О.,

при секретарі Трофименко О.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд», третя особа: відділ Держзеагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд», третя особа: відділ Держзеагенства в Софіївському районі Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року вказану позовну заяву, на підставі п.2ч.1 ст.207 ЦПК України, залишено без розгляду, оскільки заява від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду по суті посилаючись, на порушення судом норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Так суд прийшов до помилкового висновку, що довіреність від 13.03.2015 року видана позивачем ОСОБА_3 та посвідчена секретарем Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, не відповідає вимогам ч.1 ст.245 ЦК України, оскільки позивач є мешканцем села у якому немає нотаріусів, а отже видана довіреність відповідає приписам ч.3 ст. 245 ЦК України. Внесення її до Єдиного реєстру довіреностей, відповідно до п. 2.1 Положення про Єдиний реєстр довіреностей в даному випадку не передбачено, оскільки видана довіреність до вичерпного переліку довіреностей, які підлягають обовязковій реєстрації не відноситься.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішеннясуду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог та відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, та виходив з того, що її подано особою, від імені заінтересованої особи, яка не має повноважень на ведення справи.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_2 03.04.2015 року підписана представником ОСОБА_3 і до позовної заяви додана копія довіреності від 13.02.2015 року, посвідчена секретарем Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, зі строком дії до 13.02.2016 року.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2015 року відкрито провадження за даною справою та призначено справу до розгляду.

Як розяснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного, процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", якщо порушення правил ст.ст.119,120 ЦПК України виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Згідно п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Згідно ч.8 ст.119 ЦПК України якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, підтверджує його повноваження.

Однак, на зазначені норми суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував, що вимоги п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, на підставі якої суд залишив позовну заяву без розгляду, застосовується під час вирішення питання про відкриття провадження по справі, а коли порушення правил ст.ст.119, 120 ЦПК України виявлені після відкриття провадження, недотримання позивачем зазначених положень тягне за собою залишення позовної заяви без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а в разі їх не усунення настають наслідки передбачені ч.2 ст.121, п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, в частині незаконності оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що посилання суду на ухвалу від 18.05.2015 року, якою ОСОБА_3 відмовлено у наданні допуску на представництво інтересів ОСОБА_2, з посиланням на те, що довіреність від 13.02.2015 року, посвідчена секретарем Жовтневої сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області не відповідає вимогам ч.1 ст. 245 ЦК України та п. 2.2 Положення «Про єдиний реєстр довіреностей» затвердженого Мінюстом України №111/5 від 28.12.2006 року, є недоречним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства.

Так, відповідно до абз.4,6 ч.3 ст. 245 ЦК України, встановлено, що довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

Довіреності, посвідчені зазначеними посадовими особами, прирівнюються до нотаріально посвідчених.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорту ОСОБА_2 є мешканцем села Марянівка.

Згідно п. 1.2. Положення «Про єдиний реєстр довіреностей», встановлено, що єдиний реєстр - це електронна база даних, що містить інформацію про довіреності (у тому числі їх дублікати), а також відомості про припинення їх дії.

Відповідно до п.2.1. положення, обов'язковій реєстрації у Єдиному реєстрі підлягають довіреності (у тому числі їх дублікати), посвідчені в нотаріальному порядку, та довіреності на право розпорядження майном, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, а також відомості про припинення їх дії.

Посилання суду на п.п.2.2. вказаного положення, в даному випадку не має відношення до даних правовідносин, оскільки видана ОСОБА_2 довіреність на імя ОСОБА_3, не надає жодних повноважень останньому, щодо розпорядження будь яким майном, належним позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, є помилковим, ухвала суду не відповідає вимогам процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України з направленням справи до Софіївського районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: