Справа № 523/7625/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2015 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Роздільнянський міський водоканал», третя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при виконанні рішення суду, стягнення втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплат при виконанні рішення суду, стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.08.2013р., по 03.03.2015р., в розмірі 48 230,63 грн., стягнути втрату частини доходів (індексація доходу) у звязку із порушенням строків їх виплат за період з 24.08.2013р., по 03.03.2015р., в сумі 17 874,34 грн., а також моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що її було звільнено з роботи 23.08.2013р. Рішенням суду її було поновлено на роботі з 27.01.2014р., цим же рішенням з відповідача на її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.08.2013р., по 27.01.2014р., в сумі 9 437,22 грн., та 10 000,00 грн., моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Одеської області, рішення суду було частково змінено, а саме в частині стягнення моральної шкоди, суму було зменшено до 5 000,00 грн. КП «Роздільнянський міський водоканал» остаточно виконав рішення суду тільки 04.03.2015р. За таких підстав вважає, що відповідач порушив строки виплат передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України, а тому слід нарахувати середній заробіток за час затримки виплат на підставі рішення суду, також застосувати індекс інфляції до стягненої за рішенням суду суми (до стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а у звязку із тривалим невиконанням відповідачем рішення суду по виплаті сум зазначених в рішенні, стягнути моральну шкоду.

Представник позивачки в судове засідання не зявився про місце та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки в минулому (05.06.2015р.,) судовому засіданні (а.с. 61), надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 69-70). Письмової згоди на ухвалення заочного рішення не надавав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки в минулому (05.06.2015р.,) судовому засіданні (а.с. 62), причини неявки не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила.

Третя особа директор КП «Роздільнянський міський водоканал» ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки в минулому (05.06.2015р.,) судовому засіданні (а.с. 63), причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за його відсутності не надходила. Крім того, від директора КП «Роздільнянський міський водоканал» надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю прибуття в судове засідання представника КП «Роздільнянський міський водоканал», яка з 10.06.2015р., перебуває у відпустці по сімейним обставинам (а.с. 68). Зазначену заяву суд до уваги не приймає, оскільки дата судового засідання була погоджена з всіма особами, що приймають участь у справі, а не визначалася на розсуд суду, крім того, до заяви не надано наказ на підтвердження перебування представника у відпустці. Також суд звертає увагу на те, що директор КП «Роздільнянський міський водоканал» ОСОБА_2, має право особисто бути представником комунального підприємства (відповідача) без довіреності та одночасно представляти себе особисто, як третю особу на стороні відповідача та з урахуванням того, що особам, які приймають участь у справі, залишалося виступити в судових дебатах.

Таким чином, суд вважає, що клопотання директора КП «Роздільнянський міський водоканал» ОСОБА_2, свідомо спрямоване на порушення строків розгляду трудового спору.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1, була звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 23.08.2013р., з посади оператора компютерної верстки КП «Роздільнянський міський водоканал». При звільненні, а саме 23.08.2013р., з ОСОБА_1, було здійснено повний розрахунок, виплачені всі належні при звільнені суми та видано трудову книжку. Не погоджуючись із звільненням, ОСОБА_1, звернулася до суду із відповідним позовом. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 січня 2014р., яке було частково змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 07.05.2014р., ОСОБА_1, була поновлена на роботі, на її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 437,22 грн., моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. В частині поновлення ОСОБА_1, на роботі, судом першої інстанції, було допущено негайне виконання рішення. КП «Роздільнянський міський водоканал» рішення суду, в частині поновлення на роботі, виконало в той же день 27.01.2014р., що підтверджується відповідним наказом. Але рішення суду, в частині виплати стягнутих з відповідача на користь ОСОБА_1, сум, КП «Роздільнянський міський водоканал» виконував в примусовому порядку, після пред'явлення стягувачем 15.12.2014р., виконавчого листа до державної виконавчої служби та частками перераховував на рахунок ОСОБА_1, стягнуті рішенням суду суми. Остаточно боржник виконав рішення суду 04.03.2015р., що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Також встановлено, що після видання наказу про поновлення на роботі, ОСОБА_1, приступила до виконання трудових обовязків з 27.01.2014р., та згодом, а саме 18.02.2014р., звільнилася з КП «Роздільнянський міський водоканал» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. За період роботи з 27.01.2014р., по 18.02.2014р., позивачці була нарахована заробітна плата, яку ОСОБА_1, не отримала в день звільнення.

Встановлені судом обставини визнані сторонами та особами, що приймають участь у справі, встановлені судовим рішенням яке набрало законної сили, а отже в силу ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

В силу ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею другою Закону України «Про оплату праці» визначено що: Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В силу ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Обєкти індексації грошових доходів населення визначені в статті другій закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а саме: Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші обєкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Підтримання купівельної спроможності встановлених законодавством України соціальних виплат, що мають цільовий і разовий характер (одноразова допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), здійснюється шляхом підвищення державних соціальних гарантій та інших виплат, виходячи з яких визначаються розміри соціальних виплат, які є обєктами індексації.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає суду підстави для висновку про те, що вимоги ОСОБА_1, в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за рішенням суду за період з 24.08.2013р., (день звільнення) по 03.03.2015р., (день остаточного розрахунку за рішенням суду) в розмірі 48 230,63 грн., та в частині стягнення втрати частини доходів (індексація доходу) у звязку із порушенням строків їх виплат за період за той самий період, в сумі 17 874,34 грн., задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, в день звільнення 24.08.2013р., КП «Роздільнянський міський водоканал» здійснило повний розрахунок з ОСОБА_1, виплатило всі належні суми та видало трудову книжку. Сума стягнута рішенням суду середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральна шкода не є належною до виплати сумою в розумінні ст.ст. 116, 117 КЗпП України, не є заробітною платою в розумінні ст. 94 КЗпП України, а є формою відповідальності власника або уповноваженого органу за порушення трудового законодавства відносно працівника (в даному випадку за вимушений прогул) та має разовий характер. Отже, на таку разову виплату (середній заробіток за час вимушеного прогулу) вимоги ст. 117 КЗпП України та ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - не поширюються.

В частині стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду про виплату ОСОБА_1, належних за рішенням суду сум, суд вважає, що вимоги позову також задоволенню не підлягають, оскільки стягнення моральної шкоди відбувається у випадках прямо встановлених законом або із завдання шкоди (делікту). Стягнення моральної шкоди за тривале невиконання рішення суду чинним законодавством не передбачено та не є деліктом.

Також, судом встановлено та не заперечувалося відповідачем і третьою особою, що ОСОБА_1, після поновлення на роботі з 27.01.2014р., відпрацювала на підприємстві по 18.02.2014р., позивачці, за зазначений період, була нарахована заробітна плата, яку ОСОБА_1, не отримала в день звільнення, на що посилалася в своєму позові ОСОБА_1, та її представник в судовому засіданні. Разом із тим, з будь якими вимогами щодо захисту порушеного права щодо неотримання розрахунку в строк встановлений законом, саме при звільненні 18.02.2014р., ОСОБА_1, та її представник не зверталися.

В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З іншими вимогами, або з інших підстав ОСОБА_1, до суду не зверталася.

В силу ст. 88 ЦПК України, з Комунального підприємства «Роздільнянський міський водоканал» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 коп.

На підставі ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Роздільнянський міський водоканал», третя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при виконанні рішення суду, втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплат при виконанні рішення суду, стягнення моральної шкоди за невиконання рішення суду відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: