Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1104/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Музика О. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

· суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

· секретаря: Кравченко Я.С.

· за участю сторін, третіх осіб та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації та апеляційною скаргою адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни в інтересах ОСОБА_3 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації (далі - відділ освіти) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що працювала з 23 листопада 2010 року на посаді директора Комишуватської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на період повноважень на виборній посаді ОСОБА_3 26 серпня 2014 року наказом начальника відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації її звільнено з вказаної посади у зв'язку з закінченням терміну строкового договору, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП.

Просила поновити її на посаді директора Комишуватської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, оскільки укладений з нею трудовий договір став безстроковим, стягнути з відділу освіти на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 26 серпня 2014 року по 26 листопада 2014 року в сумі 15640 грн.

В ході судового розгляду свої позовні вимоги неодноразово збільшувала, просила стягнути з відділу освіти середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31824 грн. 30 коп., визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та поновити його.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2015 року позов задоволено. Суд поновив пропущений з поважних причин строк звернення з позовом до суду, поновив позивача на посаді директора Комишуватської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, стягнув з відділу освіти на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2014 року по 25 лютого 2015 року в сумі 31824 грн. 30 коп. та судовий збір в дохід держави в сумі 561 грн. 85 коп.

В апеляційній скарзі відділ освіти просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що суд безпідставно поновив позивачу строк звернення з позовом до суду, оскільки про своє звільнення позивачці стало відомо 05 вересня 2014 року, а до суду вона звернулась лише 26 листопада 2014 року. Причини пропуску нею строку позовної давності не можна визнати поважними і позивач мала можливість своєчасно звернутись з позовом до суду. Висновки суду про задоволення позову про поновлення позивача на роботі з тих підстав, що укладений з нею строковий договір став безстроковим, не ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права щодо гарантій працевлаштування осіб, які перебували на виборній посаді в органах місцевого самоврядування. Суд безпідставно поновив позивачу строк звернення з позовом до суду, оскільки він позивачем пропущений не з поважних причин, а на підтвердження факту хвороби позивач надала сумнівну довідку, якій суд першої інстанції не дав належної оцінки.

В засіданні апеляційного суду представник відділу освіти, треті особи, представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач та її представник просили відхилити апеляційні скарги, оскільки рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

· ОСОБА_3 пояснила, що заяву про поновлення на попередній роботі вона подала по закінченню навчального року, щоб не змінювався директор школи, оскільки атестати про середню освіту були вже замовлені, а період працевлаштування її становить шість місяців.

· Начальник відділу освіти третя особа ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_4 працювала за строковим трудовим договором, при поновленні на попередній роботі ОСОБА_3 відмовилася переходити на посаду вчителя, тому була звільнена. Вакантної посади директора школи в районі більше не було.

· ОСОБА_4 суду пояснила, що при поновленні ОСОБА_3 на попередню посаду вона відмовилася від переведення на посаду вчителя української мови та літератури, яку їй було запропоновано. Спочатку вона не думала поновлюватися на роботі, а потім передумала, оскільки ОСОБА_3 раніше говорила, що не буде претендувати на посаду директора школи.

·

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з поважних причин в зв'язку з хворобою пропустила строк звернення з позовом до суду, який підлягає поновленню, а також з того, що відповідач звільнив позивача з роботи з порушенням норм чинного законодавства, оскільки після закінчення тримісячного строку припинення повноважень на виборній посаді укладений з позивачем строковий договір став безстроковим, проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.233, ст.234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строку звернення до суду за вирішенням трудового спору суд може поновити ці строки.

·

· Матеріалами справи підтверджується, що трудову книжку та копію наказу про звільнення позивач отримала 05 вересня 2014 року, позовну заяву про поновлення на роботу здала на пошту 26 листопада 2014 року (а.с.14), в позовній заяві клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду не зазначала, причини пропуску не вказувала (а.с.3-5).

· 13 січня 2015 року подала до суду клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду, причиною пропуску строку зазначала хворобу - амбулаторне лікування у лікаря невролога поліклінічного відділення №1 комунального закладу «Поліклінічне об'єднання м.Кіровограда» в період з 08 вересня 2014 року включно до 07 листопада 2014 року з діагнозом гострий вестибулярний синдром, на підтвердження хвороби надала довідку лікаря від 07 листопада 2014 року без зазначення номера, за яким вона видана (а.с.40-41, 42).

В суді першої інстанції відповідач та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти поновлення строку звернення з позовом до суду, посилаючись на те, що факт хвороби позивача не підтверджено належним чином, довідка про хворобу є сумнівною та видана лікарем з порушенням встановленого порядку її видачі, постійним місцем проживання позивача є с.Камишувате Новоукраїнського району, а довідку про амбулаторне лікування на протязі двох місяців видав лікар поліклініки №1 м.Кіровограда.

Відповідно до вимог ст.ст.212, 214, 215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. В рішенні суду зазначаються мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В порушення зазначених вимог в рішенні суд не дав оцінки довідці про хворобу позивача, не зазначив, чому він не приймає заперечень відповідача та третьої особи щодо пропуску строку звернення позивача з позовом до суду без поважних причин.

Усуваючи сумніви щодо довідки про хворобу позивача, апеляційним судом за клопотанням адвоката зроблено запит до поліклінічного відділення №1 комунального закладу «Поліклінічне об'єднання м.Кіровограда».

Головний лікар повідомив, що надати інформацію щодо лікування ОСОБА_4 неможливо, оскільки в закладі медична документація на її ім'я відсутня, а довідка, видана ОСОБА_4, в закладі не зареєстрована (а.с.188).

Таким чином, поліклінічним відділенням №1 достовірність викладеної в довідці від 07 листопада 2014 року інформації про хворобу позивача не підтверджена, інші докази щодо проходження лікування ( зокрема, призначення лікаря, придбання медикаментів, результати обстеження тощо ) позивач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що поважність причин пропуску строку звернення з позовом до суду позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

· Рішення суду в частині поновлення позивачу строку звернення з позовом до суду не можна визнати законним, оскільки обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними (п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України).

У разі пропуску передбачених ст.233 КЗпП України строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про поновлення на роботі є необґрунтованими і саме це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 працювала на посаді директора Комишуватської загальноосвітньої школи 1-111ступенів Новоукраїнського району.

Рішенням Новоукраїнської районної ради від 16 листопада 2010 року №5 ОСОБА_3 обрана головою Новоукраїнської районної ради.

Наказом відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації від 16 листопада 2010 року №499-к ОСОБА_3 звільнена з посади директора школи з 16 листопада 2010 року у зв'язку з обранням на виборну посаду головою Новоукраїнської районної ради відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України (а.с.84, 85).

· 22 листопада 2010 року вчитель української мови та літератури Комишуватської загальноосвітньої школи ОСОБА_4 подала заяву про призначення її на посаду директора школи з 23 листопада 2010 року на час перебування на виборній посаді ОСОБА_3 (а.с.87).

· Наказом відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації від 22 листопада 2010 року №512-к ОСОБА_4 призначена на посаду директора школи з 23 листопада 2010 року на період повноважень на виборній посаді ОСОБА_3 (а.с.86).

За змістом пунктів 2 і 3 статті 23 КЗпП України строковими є трудові договори, укладені на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, або на час виконання певної роботи.Таким чином, з позивачем було укладено строковий трудовий договір.

Рішенням Новоукраїнської районної ради від 26 лютого 2014 року №459 достроково припинено повноваження голови районної ради ОСОБА_3 на підставі поданої нею заяви про складання нею повноважень голови районної ради без складання повноважень депутата ради (а.с.10,50).

21 серпня 2010 року ОСОБА_3 подала заяву на підставі ч.2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» про призначення її на попереднє місце на посаду директора Комишуватської школи (а.с.8).

Наказом відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації від 26 серпня 2014 року №145-к ОСОБА_4 звільнена з посади директора школи у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.7), а наказом від 27 серпня 2014 року №146-к ОСОБА_3 призначена на посаду директора школи (а.с.9).

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, цим та іншими законами України. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 118 Кодексу законів про працю України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Частинами 1 і 2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», передбачено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради. Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Виходячи з аналізу змісту зазначеної норми право на одержання попередньої роботи (посади) виборні працівники мають за умови, якщо вони звільнені з виборної посади після закінчення їх повноважень, а у підприємства ця посада є вакантною чи має стати такою з дотриманням вимог трудового законодавства. Законодавець передбачив обов'язок роботодавця запропонувати звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади роботу ( посаду ) за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. За змістом Закону збереження протягом шести місяців середнього заробітку не звільняє адміністрацію установи, де працював депутат ради, вжити заходи до його працевлаштування.

Таким чином, підприємство (установа, організація), з якого працівник звільнився у зв'язку з його обранням на виборну посаду, повинно бути готовим до виконання обов'язку щодо надання раніше звільненому працівникові тієї самої або іншої рівноцінної роботи. Цей обов'язок можливо виконати за умови, якщо на місце працівника, звільненого у зв'язку з обранням на виборну посаду, новий працівник був прийнятий за строковим трудовим договором на строк повноважень звільненого працівника на виборній посаді.

Згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Оскільки позивач була прийнята на посаду директора школи за строковим трудовим договором, то відповідач відповідно до вимог чинного законодавства про працю звільнив її з посади за закінченням строку трудового договору при наданні ОСОБА_3 попередньої посади в зв'язку із закінченням повноважень на виборній посаді.

Доводи позивача про пропуск ОСОБА_3 тримісячного строку повернення на попередню роботу не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки цей строк починається після припинення повноважень депутата місцевої ради (ч.1 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»).

Звільнення особи з посади голови ради не має наслідком припинення нею повноважень депутата цієї ради (ч.4 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а період працевлаштування після звільнення депутата з виборної посади становить шість місяців (ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»). Довідкою підтверджується, що ОСОБА_3 і в даний час є депутатом Новоукраїнської районної ради (а.с.64).

Оскільки відповідачем звільнення позивача проведено у відповідності з вимогами чинного законодавства про працю, то позов про поновлення на посаді є безпідставним і задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309,ст.313, ч.2 ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації та апеляційну скаргу адвоката Вишні-Чижової Ганни Вікторівни в інтересах ОСОБА_3 задовольнити .

Скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2015 року.

В позові ОСОБА_4 до відділу освіти Новоукраїнської районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: