У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Нагорняка В.А.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції, про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Бережанського районного суду Тернопільської області знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_7 про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_6 зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який було розірвано 31 жовтня 2013 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року його позбавлено батьківських прав відносно дитини. Зазначив, що не бажає бути записаним в актовому записі про народження батьком ОСОБА_8, оскільки не вважає себе батьком дитини.

Згідно ухвали Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_7 про стягнення аліментів залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Бережанського районного суду від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини задоволено.

Виключено з актового запису №10 від 23 жовтня 2012 року про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який вчинений Рекшинською сільською радою Бережанського району Тернопільської області, відомості про ОСОБА_6, як батька дитини.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року рішення Бережанського районного суду від 05 грудня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2013 року. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки змінено на дошлюбне - «ОСОБА_7».

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 23 жовтня 2012 року Рекшинською сільською радою Бережанського району Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_8 Батьком дитини вказано ОСОБА_6

Згідно рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про оспорювання батьківства та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, ОСОБА_6 просив суд призначити у справі судово-медичну генетичну експертизу, проведення якої необхідне для встановлення наявності чи відсутності кровного споріднення між ним та малолітнім ОСОБА_9

З матеріалів справи також вбачається, що проти проведення вказаної судово-медичної генетичної експертизи не заперечувала і ОСОБА_7

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 визнала позов, а тому на підставі положень ст. 174 ЦПК України запис про ОСОБА_6 як батька дитини підлягає виключенню із з актового запису №10 від 23 жовтня 2012 року про народження ОСОБА_8

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач визнавала позовні вимоги позивача, оскільки ОСОБА_7 лише давала свою згоду на проведення судово-медичної генетичної експертизи, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Проте, до таких висновків суди першої та апеляційної інстанцій дійшли без належного врахування вимог закону та матеріалів справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України).

Зокрема, глава 12 СК України регулює порядок визначення походження дитини.

Так, відповідно ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 146 ЦПК України).

За положеннями ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Крім того, п. 10 та 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. 168 ЦПК України, не обговорив питання про призначення судово-медичної генетичної експертизи.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції у порушення ст.ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірили та не спростували доводи позивача щодо необхідності призначення у справі судово-медичної генетичної експертизи для з'ясування факту наявності чи відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, а тому дійшли передчасних висновків у справі.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
В.А. Нагорняк
В.А. Черненко
С.П. Штелик