АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1173/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Костенко А. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити дії та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити дії.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

27 жовтня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог, ОСОБА_7 вказувала, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 24 грудня 2005 року нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 4545, позивачка є співвласницею житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Іншим співвласником є чоловік позивачки. Присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0936 га оформлена в період шлюбу на ім'я чоловіка, і також є їх спільною сумісною власністю на підставі державного акту серії ЯД № 960203, виданого 11 квітня 2008 року і передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно рішення Маньківської селищної ради від 18 жовтня 2007 року № 6-26. Ще при виготовленні державного акту було обміряно та передано дану земельну ділянку згідно прийнятого рішення органу місцевого самоврядування, який має та мав право на передачу у власність землі. Садиба ОСОБА_7 межує з садибою ОСОБА_6, яка проживає по сусідству в будинку АДРЕСА_2 У зв'язку з порушеннями відповідачкою правил добросусідства, зокрема порушенням межових знаків, встановленням свого паркану на землю позивачки, порушенням санітарних норм та правил, будівельних норм, ОСОБА_7 попередньо зверталась до неї неодноразово з проханням усунути добровільно ці порушення і не чинити позивачці перешкод у користуванні власністю. Оскільки на свої прохання ОСОБА_7 отримала відмову, тому була вимушена звертатись до землевпорядної організації щодо відновлення меж земельної ділянки, до відповідної будівельно-технічної організації для надання висновку щодо відповідності державним будівельним нормам розміщення об'єктів власності відповідача, а також до Маньківської селищної ради з клопотаннями щодо допомоги у вирішенні даних проблем. Листом від 06 жовтня 2014 року № П-37/03-04 Маньківськівською селищною радою ОСОБА_7 повідомлено, що звернення позивачки від 05 вересня 2014 року щодо порушення правил добросусідства та недотримання санітарних норм при будівництві та розміщенні об'єктів радою розглянуто з виїздом на місце спору, про що складено відповідний акт обстеження. У зв'язку з тим, що земельні ділянки приватизовані, комісія взяла участь у відновленні межової лінії, яку проводила земельно-кадастрова служба. Одночасно, ОСОБА_7 повідомлено, що комісія виявила порушення санітарних норм і вимог розміщення гноярки та вигрібної ями (туалету) громадянки ОСОБА_6, яку зобов'язано в 10-денний термін ліквідувати порушені вимоги. Також, листом від 07 жовтня 2014 року № 958/03-04 ОСОБА_7 повідомлено, що 07 жовтня 2014 року комісією було проведено обстеження виконання громадянкою ОСОБА_6 вимог акту від 09 вересня 2014 року та виявлено ряд невиконаних порушень, про що складено акт та зобов'язано виконати роботи по усуненню порушень санітарних норм і вимог будівництва об'єктів. Протягом всього часу врегулювання цих непорозумінь ОСОБА_6 частково усунула свої порушення. Разом з тим, вигрібну яму (туалет) відповідач не прибрала, також не улаштувала відвід води, що змусило ОСОБА_7 звернутись з відповідним позовом до суду.

25 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов'язання вчинити дії.

На підставу своїх вимог, ОСОБА_6 вказує на те, що згідно договору дарування житлового будинку від 27 січня 2006 року, посвідченого Маньківською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 173, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09 лютого 2006 року, реєстраційний номер 2232963, будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виданого на ім'я ОСОБА_10 від 13 липня 1970 року із змінами від 22 травня 2003 року, державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 141030 від 20 травня 2004 року, позивачка за зустрічним позовом є власницею житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_2. Садиба ОСОБА_6 межує з садибою ОСОБА_7, яка проживає в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 проживає в будинку НОМЕР_1 з дитинства та зареєстрована з 1976 року. З 2012 року позивачка за зустрічним позовом проживає разом із чоловіком, ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12. Забудова земельної ділянки ОСОБА_6 здійснювалась в 70-х роках. ОСОБА_7 придбала сусідній житловий будинок в 2005 році.

Спір між сторонами по справі виник в 2014 році. Вбиральня і гноярка ОСОБА_6, яку ОСОБА_7 вимагає прибрати відповідають вимогам п. 3.26 ДБН 360-92 та вимогам п.3.31 ДБН 360-92. Всі будівлі та споруди (окрім вбиральні) були побудовані до 2003 року і погоджені відповідно до тих санітарних та будівельних норм, які діяли на той момент. Відповідно до висновку Маньківської райдержадміністрації відділу містобудування, архітектури та житло-комунального господарства у ОСОБА_6 було виявлено ряд порушень містобудівних норм, а саме: господарські будівлі під № 2,3,5,8,10,16 збудовані з порушенням п. 3.25 ДБН 360-92, крім того водовідвід з будівель під № 1,5,8 ОСОБА_7 влаштований таким чином, що стічні води потрапляють під їх спільну криницю.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_7 правил добросусідства, зокрема порушення санітарних норм та правил, будівельних норм, ОСОБА_6 неодноразово зверталась до ОСОБА_7 усунути добровільно ці порушення і не чинити позивачці за зустрічним позовом перешкод у користуванні її власністю, що і змусило ОСОБА_6 звернутись до суду з відповідним позовом до суду.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_7 права власності, зокрема перенести свою вигрібну яму (туалет) на відстань не меншу ніж 15 метрів від вікон літньої кухні по АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_6 улаштувати відвід води від земельної ділянки таким чином, щоб стічна вода не потрапляла на територію земельної ділянки ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 635 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати, понесені на оплату робіт по виконанню будівельно-технічного дослідження в сумі 1 200 грн., та по відновленню меж земельної ділянки в сумі 350 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 1 000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп..

В іншій частині позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 та задовольнити її зустрічні позовні вимоги та вимоги, викладені в запереченні, а саме:

- зобов'язати ОСОБА_7 перенести господарські будівлі №№ 2,3,5,8,10,16 на відстань не менше 1 метра;

- стягнути з ОСОБА_7 на її користь судові витрати, витрати на лікування в розмірі 2 498,31 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн.;

- зобов'язати ОСОБА_7 з боку своєї земельної ділянки, для захисту колодязя від забруднення поверхневими стоками, облаштувати поверхню землі відповідно до санітарних вимог;

- зобов'язати ОСОБА_7 перенести свою вигрібну яму на відстань не менше 1-го метра від межі та облаштувати її відповідно до вимог санітарних норм;

- визнати договір по виготовленню висновку будівельно-технічного дослідження не дійсним, а висновок на кошторис сфальсифікованим.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.7), посвідченого 24 грудня 2005 року нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 4545, позивачка є співвласницею житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Іншим співвласником є чоловік позивачки. Присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0936 га оформлена в період шлюбу на ім'я чоловіка, і також є їх спільною сумісною власністю на підставі державного акту серії ЯД № 960203, виданого 11 квітня 2008 року і передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно рішення Маньківської селищної ради від 18 жовтня 2007 року № 6-26.

Також встановлено, що при виготовленні державного акту було обміряно та передано дану земельну ділянку згідно прийнятого рішення органу місцевого самоврядування, який має та мав право на передачу у власність землі.

Садиба ОСОБА_7 межує з садибою відповідачки ОСОБА_6, яка проживає по сусідству в будинку АДРЕСА_2

Сторони не спростували тієї обставини, що у зв'язку з порушеннями ОСОБА_6 правил добросусідства, зокрема порушенням межових знаків, встановленням свого паркану на землі ОСОБА_7, порушенням санітарних норм та правил, будівельних норм, позивачка попередньо зверталась до неї неодноразово з проханням усунути добровільно ці порушення і не чинити позивачці перешкод у користуванні власністю.

Так як на свої прохання ОСОБА_7 отримала відмову, тому була вимушена звертатись до землевпорядної організації щодо відновлення меж земельної ділянки, до відповідної будівельно-технічної організації для надання висновку щодо відповідності державним будівельним нормам розміщення об'єктів власності відповідача, а також до Маньківської селищної ради з клопотаннями щодо допомоги у вирішенні даних проблем.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа від 06 жовтня 2014 року № П-37/03-04 (а.с. 72), Маньківською селищною радою позивачку повідомлено, що її звернення від 05 вересня 2014 року щодо порушення правил добросусідства та недотримання санітарних норм при будівництві та розміщенні об'єктів радою розглянуто з виїздом на місце спору, про що складено відповідний акт обстеження.

У зв'язку з тим, що земельні ділянки приватизовані, комісія взяла участь у відновленні межової лінії, яку проводила земельно-кадастрова служба.

Одночасно ОСОБА_7 повідомлено, що комісія виявила порушення санітарних норм і вимог розміщення гноярки та вигрібної ями (туалету) громадянкою ОСОБА_6, яку зобов'язано в 10-денний термін ліквідувати порушені вимоги.

Також, листом від 07 жовтня 2014 року № 958/03-04 (а.с. 74) ОСОБА_7 повідомлено, що 07 жовтня 2014 року комісією було проведено обстеження виконання громадянкою ОСОБА_6 вимог акту від 09 вересня 2014 року та виявлено ряд невиконаних порушень, про що складено акт та зобов'язано виконати роботи по усуненню порушень санітарних норм і вимог будівництва об'єктів.

Протягом всього часу врегулювання цих непорозумінь відповідач частково усунула свої порушення. Разом з тим, вигрібну яму (туалет) відповідач не прибрала, також не улаштувала відвід води.

Ст. 319 ЦК України вказує, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну сутуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» громадяни при проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримуватись вимог санітарного законодавства. Планування і забудова населених пунктів повинна передусім передбачати створення найбільш сприятливих умов для життя, а також для збереження і зміцнення здоров'я громадян.

Як встановлено в судовому засіданні і дана обставина була вищезазначена судом, спірна споруда є вигрібною ямою та споруджена з порушенням вимог нормативних актів. Судом першої інстанції правильно визначено, що для усунення ОСОБА_6 порушення, їй 06 жовтня 2014 року було направлено припис та встановлено 10-денний термін для усунення порушень закону. В суді апеляційної інстанції було підтверджено факт того, що ОСОБА_6 до часу звернення ОСОБА_7 до суду і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не здійснила ніяких робіт по усуненню вищевказаного недоліку щодо перенесення вигрібної ями.

Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до повноважень органів місцевого самоврядування належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

Враховуючи, що комісією Маньківської селищної ради було встановлено що вигрібна яма облаштована з порушенням вимог ДБН-360-90 у невстановленому місці, судом першої інстанції правильно вирішено питання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_7 щодо перенесення відповідачкою такої ями.

Однак, при вирішенні питання щодо усунення порушень, районний суд керувався тим, що вимогами нормативних актів, відстань від вигрібної ями до житлових будинків повинна бути не менше 15 м. і саме на таку відстань зобов'язав перенести вигрібну яму.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки той, при вирішенні даного питання не врахував існуючий план забудови домоволодіння по АДРЕСА_2 з експлікацією всіх споруд та схемою їх розміщення на вищезазначеній земельній ділянці, який було затверджено у встановленому порядку, архітектором Маньківського району ОСОБА_14 13 липня 1970 року. На даному плані забудови садиби по АДРЕСА_2, серед інших споруд зазначена під № 3 «убиральня», тому колегія суддів вважає, що оскільки планом забудови визначено і затверджено всі споруди за наведеною адресою, тому зобов'язуючи ОСОБА_6 усунути порушення вимог ДБН-360-90, районний суд мав би керуватися саме планом забудови, який чітко визначає місця розташування споруд.

Тому, колегія суддів вважає, що в даній частині рішення суду підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про зобов'язання відповідачки за первісним позовом ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_7 права власності, шляхом перенесення вигрібної ями (туалету) та облаштування її у відповідності до плану забудови домоволодіння по АДРЕСА_2.

Також, колегія суддів вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_7 в частині задоволення вимог по оплаті робіт по виконанню будівельно-технічного дослідження в сумі 1 200 грн. та майнової шкоди в розмірі 635 грн..

Так, судом встановлено, що будівельно-технічне дослідження по даній справі ухвалою суду не призначалося, а було надано стороною як доказ в обгрунтування позовних вимог. Тому, відшкодування іншою стороною таких витрат по проведенню даного дослідження в даному випадку законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода в розмірі 635 грн. по відновленню меж суміжних ділянок вказана за витрати сторони, які вона понесе в майбутньому і в даному випадку вона не буде упущеною вигою, оскільки це будуть реальні збитки сторони по відновленню свого порушеного права, а тому ОСОБА_7 не позбавлена права для звернення до суду із позовом про відшкодування такої шкоди в майбутньому, із наданням належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог. В даному випадку суд позбавлений права задовольняти майнові збитки за майбутні витрати, оскільки такі витрати не підтверджені документально і це також не передбачено чинним законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_6 позивач тривалий час була позбавлений права користування своєю власністю, вона відчувала моральні страждання, які суд оцінив в 1 000 грн..

З таким висновком суду погодитися не можливо, до нього суд дійшов внаслідок порушення норм матеріального права.

Задовольняючі позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог 1 ст. 1167 ЦК, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Проте, суд не врахував вимоги ч. 2 ст. 23 ЦК, згідно з якою моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з позовною заявою завдання моральної шкоди ОСОБА_7 пов'язувала із порушенням її права власності та порушення відповідачкою законодавства та норм ДБН щодо розміщення об'єктів власності, а саме вигрібної ями.

Із матеріалів справи не встановлено, що ОСОБА_6 вчиняла будь-які протиправні дії стосовно самої ОСОБА_7, членів її сім'ї; знищила або пошкодила їхнє майно.

Виходячи зі змісту ст. 23 ЦК сам факт порушення права власності не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині висновок районного суду щодо позовних вимог ОСОБА_7 є правильним і підтвердженим наявними у справі та наданими стороною доказами.

Колегія суддів вважає також правильним висновок районного суду і в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, оскільки, підставою для пред'явлення вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права користування землею мають бути належні та допустимі докази щодо вчинення відповідачем за зустрічним позовом неправомірних дій спрямованих прямо або опосередковано на свідоме порушення прав позивача на володіння чи користування земельною ділянкою у такий спосіб, як самовільне перенесення спільної межі земельних ділянок на землю позивача, всупереч тим даним розташування спільної межі земель, що були встановлені землевпорядною організацією в натурі (на місцевості). У випадку відсутності належних та допустимих доказів такій обставини, вимоги позивача задоволенню не підлягають. Колегією суддів було вивчено та проаналізовано доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_6, доводи її апеляційної скарги, наданих в судовому засіданні пояснень і зроблено висновок про недоведеність вимог ОСОБА_6 щодо порушення її прав ОСОБА_13.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення і дійсно, судом першої інстанції при ухваленні рішення суду було неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає до часткового скасування із ухваленням нового рішення часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 24 березня 2015 року скасувати частково.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_7 права власності, зокрема перенести вигрібну яму (туалет) та облаштувати її у відповідності до плану забудови домоволодіння по АДРЕСА_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в частині стягнення витрат по оплаті робіт по виконанню будівельно-технічного дослідження в сумі 1 200 грн. та майнової шкоди в розмірі 635 грн. а також відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :