АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою в.о. генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих під час виконання трудових обов'язків,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7386/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року відмовлено в задоволені позову Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Не погодившись із таким рішенням суду, в.о. генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за період з 01 січня 2011 року по 01 січня 2013 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року складено акт, згідно якого були виявлені порушення, зокрема в січні 2012 року за підписом ОСОБА_2 встановлено працівникам, зокрема, ОСОБА_5 надбавку до посадового окладу з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року в розмірі 10 %, що призвело до збитків на суму 6 249 грн. 03 коп. Також Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення зайво нараховано та виплачено відпускних за період з 01 березня 2010 року по 31 серпня 2012 року. Крім того, зайво нараховано та виплачено заробітної плати за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року на загальну суму 4 608 грн. 80 коп. Внаслідок допущених порушень Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення завдано збитків на загальну суму 18 513 грн. 40 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання представник Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином,про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом генерального директора ОСОБА_6 № 49/ок від 04 жовтня 2010 року, ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника сектору міжнародного співробітництва Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (а.с.5).

Наказом № 51/ок від 22 жовтня 2010 року ОСОБА_2 з 22 жовтня 2010 року переведено на посаду заступника генерального директора з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.6).

Відповідно до наказу № 402 від 27 грудня 2011 року на ОСОБА_2 було покладено тимчасове виконання поточних обов'язків генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на час перебування у щорічній відпустці генерального директора ОСОБА_6 (а.с.7).

Згідно із наказом № 1н/т від 04 січня 2012 року встановлено працівникам Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, зокрема, ОСОБА_5, надбавку до посадового окладу з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року в розмірі 10 % (а.с.8).

Наказом № 3/ок від 07 лютого 2013 року ОСОБА_2 було звільнено з посади заступника генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.9).

Відповідно до акту № 06-21/70 від 20 серпня 2013 року, складеного Державною фінансовою інспекцією України за результатами ревізії були виявлені наступні порушення: всупереч до Положень про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, головному бухгалтеру Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_5 нараховувалась надбавка в розмірі 10 % до посадового окладу за період з 01 січня 2009 року по 01 лютого 2013 року у той час, як згідно із наданої Концерном інформації від 08 серпня 2013 року № 3258/3-02, ОСОБА_5 з секретними документами не ознайомлювалась (а.с.10-13).

Також, вказаним актом було встановлено, що головному бухгалтеру Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_5 зайво виплачено надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 % від посадового окладу за період з 01січня 2009 року по 01 лютого 2013 року на суму 6 249 грн. 03 коп. Також відповідно до постанови Кабінету Міністів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, зайво нараховано та виплачено відпускних за період 01 березня 2010 року по 31 серпня 2012 року на суму 1 377 грн. 28 коп. Також зайво перераховано внесків до державних цільових фондів за період з 01 січня 2009 року по 01лютого 2013 року на суму 4 608 грн. 80 коп.

Згідно зазначеного акту Державної фінансової інспекції України встановлено, що порушення допущено з вини тимчасово виконуючого обов'язки генерального директора ОСОБА_2, яким підписано наказ № 1 н/т від 04 січня 2012 року.

21 жовтня 2014 року Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2 на його користь завданих збитків у сумі 18 513 грн. 40 коп.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівник зобов'язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю), працівника. Тобто, ця відповідальність пов'язана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 4 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 124 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність у випадку, коли між ним та установою укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою з працівником, які займають посади чи виконують роботи, перелік яких визначається Кабінетом міністрів України. Зокрема, такий перелік передбачено в додатку № 1 постанови державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальним питанням № 447/24 від 28 грудня 1977 року, яка є чинною в частині, що не суперечить національному законодавству України.

В п. 8 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (нестача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення не надано належних та допустимих доказів того, що прямими винними діями або бездіяльністю відповідача в межах покладених на нього трудових обов'язків була заподіяна заявлена шкода підприємству.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач відповідно до наказу №402 від 27.12.2011 року тимчасово виконував обов'язки генерального директора (керівника) Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на час перебуванн6я у щорічній відпустці генерального директора Концерну ОСОБА_7 з 29.12.2011 по 17.01.2012 і у відповідності до п.2 ст.133 КЗпП України належить до кола осіб, які несуть обмежену матеріальну відповідальність (у межах середньомісячного заробітку) за порушення трудових обов'язків, що потягли пряму дійсну шкоду.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав, (справа №36-37/1995/542-543/628- 629 «Стаббінгс та інші проти Великобританії» від 22.10.1996 року).

Частиною третьою ст.233 КЗпП України встановлено строк, коли власник має право звернутися до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, не пізніше одного року з дня виявлення заподіяної шкоди. У відповідності із частиною четвертою ст.233 КЗпП України цей же строк діє й тоді, коли позов про відшкодування шкоди пред'являє прокурор.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12 1992 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Як вбачається з матеріалів справи акт планової ревізії фінансово-господарської діяльності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення за період з 01.01.2011 року по 31.03.2013 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року підписаний 20.08.2013 року. Відповідно, строк для звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, необхідно обраховувати саме з 20.08.2013 року, коли був підписаний зазначений акт ревізії.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13Господарського процесуального кодексу України у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2,8 частини третьої статті 129 Конституції України (справа№1-12/2012№11рп/2012) зазначено, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення, який не переривається і не призупиняється визначає день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди заподіяної підприємству. Встановлений КЗпП України строк звернення до суду асоціюється з конкретним моментом, і обчислюється у такий величині, яка прямо зазначена в законі - «з дня виявлення заподіяної шкоди».

Тобто, звернувшись до суду з позовом 20 жовтня 2014 року, позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений ч.З ст.233 КЗпП України в один рік з дня виявлення прямої дійсної шкоди, незалежно від того, хто звертається до суду.

Пропуск встановленого ч.З ст.233 КЗпП України строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу в.о. генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

О.Ф.Лапчевська