У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення авансу, неустойки та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення авансу, неустойки та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що 19 червня 2013 року між нею та відповідачкою було укладено договір про передачу авансу за придбання об'єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1. За даним договором вона та відповідачка зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу майна не пізніше 30 липня 2013 року.

Вказувала на те, що на виконання умов договору про передачу авансу вона передала відповідачці аванс у розмірі 8 100 грн. Зазначала, що вона неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою з'явитися до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу майна, проте відповідачка не виконала зобов'язання за вищевказаним договором та договір купівлі-продажу майна між нею та відповідачкою не було укладено, суму авансу відповідачка не повернула.

Таким чином, з вини відповідачки вона не мала можливості виконати свої зобов'язання щодо купівлі нерухомого майна.

Враховуючи вказане, позивачка просила стягнути з відповідачки на її користь суму заборгованості у загальному розмірі 27 998 грн 08 коп., що складається з авансової суми - 12 950 грн, 12 950 грн - суми неустойки, 453 грн 43 коп. - 3 % річних та 1 644 грн 65 коп. - індекс інфляції; крім цього, просила стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн та судові витрати.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 100 грн. авансу, 8 100 грн додаткової грошової суми за невиконання умов договору та судові витрати. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення авансу і неустойки та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 100 грн сплаченого авансу, 800 грн судового збору та 3 581 грн витрат, пов'язаних з розглядом справи у суді. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи у суді.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 відповідно до умов договору сплатила ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 8100 грн, які сторони визначили як аванс.

Аванс - це спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що у разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі, а тому дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 100 грн сплаченого авансу. Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються.

Стягуючи з відповідачки на користь позивачки 800 грн судового збору та 3 581 грн витрат, пов'язаних з розглядом справи у суді, судом апеляційної інстанції правильно визначено розмір витрат, пов'язаних з розглядом справи у суді та розмір судового збору.

Доводи, наведені в касаційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновком суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційних скарг, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарги є необґрунтованими і наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Мазур Л.М. Нагорняк В.А.