Справа № 309/3789/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 червня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 22 квітня 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири особистою власністю,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири №15 в будинку №3 на вул. Київська Набережна в м Хусті /надалі - квартира/ її особистою приватною власністю.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2009 року до 23 вересня 2013 року. 27 квітня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу сторони придбали квартиру. Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача, який після розірвання шлюбу заявив, що він є одноосібним власником квартири. Однак позивачка вважала, що квартира є її особистим майном, оскільки була придбана за її особисті кошти, які вона отримала від продажу двохкімнатної квартири, яка належала їй на праві власності: у квітні 2012 року позивачка продала свою квартиру за 139550 грн., а виручені від продажу гроші в сумі 52701 грн. було вкладено в придбання спірної квартири.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково: визнано за позивачкою право власності на 1/2 ч. зазначеної квартири.

З цим рішенням не погодилась позивачка, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення її вимог.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянтка та її представник не явились, про причину неявки не повідомили. Вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджено відповідним розписками і тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник відповідача вважав, що підстав для задоволення позову немає.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що квартира є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача як колишнього подружжя, а придбання позивачкою цієї квартири за особисті кошти не доведено.

Доводи апеляційної скарги аналогічні обґрунтуванню позовної заяви: під час перебування в шлюбі з відповідачем позивачка за особисті кошти придбала зазначену квартиру, право власності на яку оформлено на відповідача. Кошти вона мала від продажу належної їй квартири.

Ці доводи не дають підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування по даній справі є придбання спірної квартири за особисті кошти позивачки під час шлюбу сторін. У підтвердження цієї обставини позивачка посилається на такі докази як свідоцтво про шлюб, договір купівлі-продажу квартири у м. Ужгороді, довіреність на імя ОСОБА_4, на підставі якої було продано квартиру у м. Ужгороді, пояснення ОСОБА_5 про передачу їй, позивачці, грошей, виручених від продажі квартири у м. Ужгороді та підтвердження цього факту відповідною розпискою. Але ці докази стосуються таких фактів як наявність шлюбних відносин між сторонами під час придбання спірної квартири та продажі квартири у м. Ужгороді і жодним чином не підтверджують факт придбання спірної квартири за особисті кошти позивачки.

Більш цього, договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено 27 квітня 2012 року, а договір купівлі-продажу квартири у м. Ужгороді, яка належала позивачці - 23 серпня 2012 року. Тобто спірна квартира була придбана раніше продажі квартири позивачки.

Інших доказів по справі немає і тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними, а спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін як колишнього подружжя та правильно визначив частку позивачки у цьому майні, яка відповідає вимогам ст. 60 СК України, зміст якої наведено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 22 квітня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :