Справа № 750/5934/15-ц Провадження № 22-ц/795/2179/2015 Головуючий у I інстанції: Литвиненко І. В.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 листопада 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів : Губар В.С., Мамонової О.Є.

При секретарі: Шкарупі Ю.В.

За участю: представників Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» - Думчевої І.В., Ширай К.А., ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за користування електричною енергією відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Чернігівобленерго» просило скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом було невірно враховано помилкові пояснення представників ПАТ «Чернігівобленерго», що надавались з приводу спірної ситуації між сторонами, та безпідставно не було взято до уваги виправлені спеціалістами позивача додаткові пояснення.

Зазначені обставини мають істотне значення для вирішення спору, відтак вони підлягали належній перевірці судом.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників позивача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ „Чернігівобленерго", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено фактичної відповідності показань лічильника відповідача даним, вказаним в наданій суду обіговій відомості.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 10460,03 грн, позивачем було надано суду обігову відомість, в якій зафіксовано наступні показання лічильника відповідача: станом на липень 2014 року останні показники - 3000, станом на серпень 2014 року останні показники - 3618, станом на вересень 2014 року - 4933, станом на жовтень 2014 року - 6236, а станом на листопад 2014 - 3494 (а.с. 28), на які й було нараховано заборгованість в наведеній вище сумі. Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем було надано іншу обігову відомість, в якій було зазначено наступні показники лічильника: станом на кінець серпня 2014 року - останні показання лічильника зазначені 5141, на кінець вересня 2014 року - останні показання лічильника - 3630, на кінець жовтня 2014 року - 6236 та на кінець листопада 2014 року - 3494, з нарахуванням на вказані показники 23570,92 грн.

Відповідачем сторонами у справі визнано, що станом на кінець липня показання лічильника відповідача становили 3000 квт/г, а станом на 24.11.2014 року показання лічильника становили 3494 квт/г, відтак судом першої інстанції вірно було зазначено в судовому рішенні про те, що вказані факти не підлягають доказуванню, в силу ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Що стосується показників лічильника, які фіксувались позивачем протягом зазначеного періоду та значно різняться за своїм кількісним змістом, суд прийшов до вірного висновку про їх критичну оцінку, зважаючи на те, що належних доказів на підтвердження того, що споживачем по телефону повідомлялось позивачу саме такі показання лічильника, які відображені в обіговій відмості, позивачем суду не надано. Такий висновок ґрунтується на тому, що згідно із поясненнями, наданими представниками позивача та викладені в їх письмових поясненнях , у позові, показання лічильника в серпні склали 3618 квт/г та 5141 квт/г, а також 3630 квт/г у вересні 2014 року - передавались по телефону відповідачем, показання лічильника 6236 квт/г у жовтні 2014 року знімались контролером, який також повідомляв про відсутність вільного доступу до лічильника. Вказані твердження позивача в частині зняття показання лічильника «6236» у жовтні 2014 року працівником позивача, спростовується поясненнями ОСОБА_3 про те, що лічильник на його будинку знаходиться у замкненій металевій шафі, що унеможливлює зняття його показників контролером без його особистої участі, а також листом сектору НКРЕ у Чернігівській області від 30.12.2014 року, в якому зазначено, що у жовтні 2014 року, показники приладу обліку «6236» було зафіксовано енергопостачальником зі слів споживача (а.с. 134).Твердження представників позивача про те, що різниця у показниках лічильника імовірно є наслідком того, що дійшовши позначки «9999», лічильник обнулив показання і почав враховувати електричну енергію спочатку не ґрунтуються на доказах, оскільки є припущенням позивача, відтак обґрунтовано не були враховані судом першої інстанції.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції було досліджено лист Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Чернігівській області від 30.04.2015 року , яка розглядала спірну ситуацію, згідно якого відповідачу повідомлено про те, що встановити правомірність утворення заборгованості за спожиту електричну енергію немає можливості (а.с. 105-106).

Положеннями п.21 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26.07.1999 № 1357, передбачено, що знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність

знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних

документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Зважаючи на положення зазначеного нормативного акту відносно того, що до повноважень енергопостачальника віднесені питання контролю за правильністю знімання показань приладів обліку та саме йому надано право здійснювати зняття показань з приладів обліку за його рішенням безпосередньо його працівниками, чого в даному випадку в належному порядку не здійснювалось, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними доказами наявність у відповідача заборгованості, яка підлягає стягненню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, відтак підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :