Категорія: 50 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А. ,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю : представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2015 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про стягнення аліментів задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 -ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на дитину, починаючи з 10.12.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття та стягнуто 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Відповідач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, в звязку з чим суд дійшов хибного висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про стягнення з нього на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на дитину, починаючи з 10.12.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12.12.2003 року відділом РАЦСу Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1831 (а.с. 4).

Із свідоцтв про народження серії 1-ЕГ № 133983 від 14.05.2004 року (а.с. 5) та серії 1-ЕГ № 030315 від 20.04.2006 року (а.с. 6) вбачається, що відповідач по справі є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Згідно до частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу утримання дітей та розміру аліментів, то суд першої інстанції правильно задоволив позов про стягнення аліментів з батька на користь матері, з якою постійно проживають неповнолітні діти.

Посилаючись на те, що відповідач свій обовязок по утриманню дітей належним чином не виконує, неповнолітні діти проживають з матірю та перебувають на її повному утриманні, судом встановлений розмір стягнення аліментів 1/2 частини від усіх видів його доходів щомісяця, тобто у частці від заробітку, так як він працевлаштований та йому нараховується заробітна плата.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача в користь позивача на утримання дітей та вірно обрав спосіб стягнення аліментів, присудивши їх стягнення у частці від доходу батька, який працює та має регулярний дохід.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, а саме 1/2 частку від заробітку (доходу) відповідача щомісячно на двох дітей до досягнення повноліття старшою дитиною, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 182 СК України, не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів та його реальну спроможність сплачувати аліменти у заявленому в позові розмірі, який з точки зору звичайних потреб неповнолітніх дітей та матеріальної спроможності відповідача є таким що, не узгоджується з положеннями ст. 180 СК України, щодо обов»язку обох батьків утримувати дітей.

Наведене свідчить про те, що суд, ухвалюючи рішення, неповно зясував обставини, що мають значення для справи та зробив передчасний висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.

З довідки про доходи ( а.с. 33) вбачається, що за шість місяців з серпня 2014 року по січень 2015 року середньомісячний дохід відповідача становить 5901 грн. 50 коп. (35 409 грн. : 6 місяців = 5901 грн. 50 коп.), стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки доходів, відповідно становить в межах 1967грн. 16коп., що на кожну дитину становитиме біля 983 грн. 50 коп.

Отже, з урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду слід змінити в частині визначеного судом розміру аліментів, які підлягають стягненню в користь позивача на утримання дітей, і визначити цей розмір аліментів, з урахуванням вимог ст.ст. 182, 183 СК України - в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача на двох дітей щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

В звязку з цим, з відповідача в користь позивача на утриманні якої перебувають діти, підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Виходячи з встановленого прожиткового мінімуму для кожної дитини сторін відповідного віку та з рівності обов»язку обох батьків утримувати дітей, колегія суддів, вважає такий розмір аліментів обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача та заперечення позивача, щодо потреби дитини в в майбутньому в санаторно-курортному лікуванні, інших обставин, які матимуть місце в майбутньому, стосуються положень ст.185 СК України, щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину і не випливають на правильність висновків суду в даній справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задоволити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2015 року рішення в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягають стягненню, змінити.

Стягувати з ОСОБА_3 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на дитину, починаючи з 10.12.2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: