Справа № 341/1281/14-ц
Провадження № 22-ц/779/863/2015
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, Блюдниківської сільської ради Галицького району про визнання права власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування, витребування від набувача ? частину домоволодіння, визнання незаконним та скасування рішення сесії Блюдниківської сільської ради від 10.07.2010 року, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним в ? частині договір купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на ? частину земельної ділянки та стягнення судових витрат, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 13 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від 13 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, Блюдниківської сільської ради Галицького району про визнання права власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування, витребування від набувача ? частину домоволодіння, визнання незаконним та скасування рішення сесії Блюдниківської сільської ради від 10.07.2010 року., визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним в ? частині договір купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на ? частину земельної ділянки та стягнення судових витрат - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що 08.06.1999 року її мати ОСОБА_9 склала заповіт, згідно з яким все своє майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 заповіла в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_4

06.09.2005 року вказане домоволодіння ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.04.2014 року договір дарування домоволодіння було визнано недійсним, оскільки укладаючи такий договір ОСОБА_9 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. У встановленому законом порядку ОСОБА_9 визнана недієздатною у 2007 році.

Під час розгляду в Галицькому районному суді справи про визнання договору дарування домоволодіння АДРЕСА_1 недійсним, ОСОБА_4 продала вказане домоволодіння ОСОБА_6

За таких обставин, ОСОБА_2 вважає, що оскільки договір дарування було визнано недійсним, і їй в порядку спадкування належала б ? частина домоволодіння, то з підстав визначених ст.236, 388, 1218 ЦК України має право на витребування ? частини спірного домоволодіння у ОСОБА_6 Також апелянт вважає, що з підстав визначених ст.120 ЗК України підлягала до задоволення і її вимога про визнання за нею права власності на земель ділянку призначену для обслуговування частини спірного домоволодіння.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі, просили про її задоволення.

Представники ОСОБА_4, ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

ОСОБА_8, представник Блюдниківської сільської ради Галицького району, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є ? частина домоволодіння АДРЕСА_1 Галицького району та ? частина земельної ділянки для обслуговування вказаного будинковолодіння.

Спірне домоволодіння належало ОСОБА_9, яка була матір'ю сторін у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

З матеріалів справи, зокрема копії заповіту від 08.06.1999 року вбачається, що ОСОБА_9 все своє майно на випадок смерті в рівних долях заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_4

З матеріалів справи також вбачається, що в подальшому - 06.09.2005 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 Галицького району (а.с.5), однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.04.2014 року такий визнано недійсним.

Рішенням сесії Блюдниківської сільської ради від 10.07.2010 року ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га та 30.11.2010 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Судом також встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина, і позивач ОСОБА_2 в порядку спадкування 10.12.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, зокрема земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,7689 га., що розташована на території Блюдниківської сільської ради.

У видачі свідоцтва про право на спадину на ? частину спірного домоволодіння, яке належало ОСОБА_9, позивачу було відмовлено, з підстав відсутності документу про право власності на вказане домоволодіння, та реєстрації його за відповідачем ОСОБА_4 (а.с.6).

19.02.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договори купівлі продажу домоволодіння АДРЕСА_1 в с Блюдники Галицького району Івано-Франківської області та земельної ділянки площею 0,868 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією ж адресою.

Так, за змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що договір дарування укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 визнано недійсним. Отже, будучи спадкоємцем ОСОБА_9 вправі вимагати визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1 та витребувати її (частину домоволодіння) від набувача ОСОБА_6

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на власний розсуд обрано спосіб захисту порушеного права шляхом звернення з позовом про визнання правочинів недійними, однак не доведено правової та фактичної недійсності кожного з них.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду, зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, а сторонами не оспорюється, що у 2008 році ОСОБА_2, яка діяла в інтересах недієздатної ОСОБА_9 ініційовано позов про визнання недійсним договору дарування домоволодіння АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи судом - ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9, померла. Розгляд справи судом завершено у квітні 2014 року ( а.с. 7) і за життя ОСОБА_9 її майнові права на спірне домоволодіння відновлені не були.

Крім цього, сторони визнають, що питання забезпечення позову в процесі розгляду справи не обговорювалися, у зв'язку з чим у 2010 році відповідачем ОСОБА_4, за якою на той час було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с. 39), безоплатно приватизовано земельну ділянку для обслуговування спірного жилого будинку, а у лютому 2014 року будинок та земельну ділянку відчужено ОСОБА_6 ( а.с. 47).

Питання застосування наслідків недійсності правочину позивач також ставив.

Сторони визнають, що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_9.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач ОСОБА_2 не врахувала, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Зважаючи на те, що за життя спадкодавця ОСОБА_9 її майнові права на домоволодіння АДРЕСА_1 відновлені не були, то після смерті ОСОБА_9 у 2010 році, її спадкоємець ОСОБА_2 також не набула права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування. До неї (ОСОБА_2) перейшли лише майнові права, які належали спадкодавцеві ОСОБА_9 на час відкриття спадщини (а.с. 124, 126, 128, 131, 133, 135).

Відповідно до ст. 388 ЦК України право на витребування майна від добросовісного набувача має лише власник та, відповідно до роз'яснень постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року, п. 26, - його спадкоємець.

Однак зважаючи на те, що відповідно до ст. 181 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, то на час смерті у 2010 році, коли спірне домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_4, ОСОБА_9 не можна було вважати власником домоволодіння АДРЕСА_1, а позивача ОСОБА_2, відповідно, - спадкоємцем власника спірного майна.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв