Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Хилевича С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Державно - комунального підприємства «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» на рішення Рівненського міського суду від 30 березня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державно - комунального підприємства «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м.Рівне» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з"явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 30 березня 2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Державно - комунального підприємства «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду від 06.04.2015 р. стягнуто з відповідача у дохід держави судові витрати в сумі 243,60 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вважає його незаконним, необгрнутованим та таким, що підлягає зміні, оскільки судом порушено вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз»яснення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 та невірно визначено розмір моральної шкоди, яка є безмежною та завдана йому смертю матері. Просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь 150 000 грн. моральної шкоди.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач - ДКП «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» вважає його незаконним, оскільки відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу. Останнім не надано суду жодних доказів завдання йому такої шкоди. Між позивачем та його матір»ю за життя останньої не було відносин, як між сином та матір»ю.

У позивача у зв»язку із смертю матері, не відбулося зміни будь-яких життєвих зв»язків та обставини, які виникли та змусили його морально страждати, оскільки він не піклувався за життя своєю пристарілою матір»ю, матеріальним існуванням якої було збирання сміття на міському сміттєзвалищі, на яке вона потрапила протиправно, що стверджується матеріалами кримінальної справи. Позивач неодноразово змінював розмір завданої йому моральної шкоди та просив суд спочатку стягнути на його користь 100 тис. грн., а потім 50 тис. грн. Коли при розгляді кримінальної справи було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка мала намір здійснити самостійно визначення розміру моральної шкоди, позивач від заявленого цивільного позову відмовився. Це свідчить про намір Зуха

___________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий у 1-й інст. - Головчак М.М.

Провадження № 22ц/787/973/2015 Доповідач - Оніпко О.В.

С.Ю. використати ситуацію для безпідставного збагачення.

Також, позивач відмовився надати суду пояснення як в якості сторони, так і в якості свідка, а його представник не зміг надати відповідь на жодне із запитань щодо відносин між позивачем та його матір»ю. Жодного доказу в обґрунтування вимог ст.23 ЦК України, позивачем не надано. У матеріалах справи відсутні докази родинного зв»язку між позивачем та ОСОБА_2 тобто, що він є сином останньої. Просить рішення скасувати, в позові ОСОБА_1 відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді 1-ї інстанції, колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного.

03.02.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДКП «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 грн., завданої смертю його матері ОСОБА_2 внаслідок ДТП, скоєного 23.04.2013 р. працівником відповідача - ОСОБА_3

Як стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.01.2014 р., ОСОБА_2 була матір»ю позивача ( а.с. 6 зв., 7).

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 цього Кодексу, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( ч. 5 статті).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Рівненського міського суду від 19.11.2013 р. ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з відповідачем та керував автомобілем НОМЕР_1, належним відповідачу, внаслідок вчинення ним 25.04.2013 р. наїзду на ОСОБА_2, яка від отриманих травм померла на місці події, визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п»ять років без позбавлення права керування транспортними засобами . На підставі ст. 75 КК України, звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, тривалістю 2 роки ( а.с. 5, 7).

Під час вказаного кримінального провадження № 569/14491/13-к, у червні 2013 р. до участі до провадження як потерпілого було залучено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_2, який 19.11.2013 р. подав заяву про розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_3 без його участі та просив суд не карати останнього суворо та не позбавляти його волі ( т. 2 а.с. 53). ОСОБА_1 визнано потерпілим ухвалою Рівненського міського суду від 23.08.2013 р. ( т. 2 а.с.20).

06.09.2013 р. у кримінальному провадженні ОСОБА_1 був поданий цивільний позов, у якому він просив стягнути з ДКП «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 8015,79 грн., витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн., а у позовній заяві від 09.09.2013 р., просив стягнути з відповідача 7525,79 грн. матеріальної та 50 тис. грн. моральної шкоди (т.2 а.с. 26-36; а.с.45-49). За заявою ОСОБА_1 від 19.11.2013 р. його цивільний позов залишено без розгляду ( а.с. 50).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1, пред»явлені до ДКП «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та вимогам закону, отже, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для задоволення його позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 та його представником суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог та необґрунтоване визначення позивачем розміру моральної шкоди у сумі 150 000 грн. Також, колегія суддів частково не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди у сумі 20 000 грн., виходячи з наступного.

Так, згідно з роз»ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N4 від 31.03.95 р.( із подальшими змінами)суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 тис. грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1, місцевим судом враховано протиправність діяння заподіювача шкоди та завдання позивачу душевних страждань, завданих смертю його матері.

Також, судом вірно взято до уваги небажання ОСОБА_1 приймати участь у судовому засіданні та надавати суду пояснення, як в якості сторони, так і в якості свідка щодо заявлених позовних вимог та їх обґрунтування ( а.с. 36).

Проте, колегія суддів також враховує обставини та місце загибелі ОСОБА_2 - сміттєзвалище, на якому остання, яка не маючи роботи та засобів до існування, займалася збиранням відходів (пляшок) разом з іншими особами, які потрапляли на територію сміттєзвалювального полігону протиправно, що стверджується матеріалами кримінального провадження № 569/14491/13-к, у т.ч. показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ін. ( т.1 а.с. 39-42, 55-60).

Також, згідно з поясненнями представника позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_1, який зареєстрований за тією ж адресою, що і його мати, фактично тривалий час проживає окремо разом із своєю сім»єю у сільській місцевості. Про загибель матері він дізнався не відразу.

Як пояснив апеляційному суду представник відповідача, матеріальну шкоду, а також кошти на поховання ОСОБА_2 фактично сплатив ОСОБА_3

Крім того, колегія суддів приймає до уваги також і ту обставину, що окрім встановлених судом та зазначених вище обставин, а також доводів, наведених ОСОБА_1 у позовній заяві, ні останній, ні його представник не надали суду жодних належних доказів на підтвердження заподіяної йому відповідачем моральної шкоди, зокрема : щодо обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), погіршення стану здоров»я позивача внаслідок перенесених ним душевних страждань, а також інших обставин.

Отже, представником ОСОБА_1 не спростовано доводів відповідача про те, що зазначені обставини свідчать про відсутність між позивачем та ОСОБА_2 притаманних родинних зв»язків, як між сином та матір»ю, піклування та турботи з боку позивача, надання ним допомоги матері, а відповідно і виникнення істотних змін у житті останнього та душевних страждань у зв»язку з її смертю, якими йому завдано моральну шкоду та яку він оцінює у розмірі 150 000 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з ДКП «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» на користь ОСОБА_1 у сумі 5 000 грн., тому рішення суду 1-ї інстанції підлягає зміні, із зменшенням розміру відшкодування із 20 000 грн. - до 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державно - комунального підприємства «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 30 березня 2015 р. - змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з ДКП «Міське об»єднання парків культури та відпочинку м. Рівне» на користь ОСОБА_1 - з 20 000 грн. до 5 000 грн. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Судді: