Справа №489/6172/14-ц 18.06.2015 18.06.2015 18.06.2015
Провадження №22-ц/784/1484/15
провадження № 22ц/784/1484/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2015 року, ухваленого

за позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 15 листопада 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 відповідно до заяви клієнта № 003-14588-151112 було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому, ОСОБА_4 погодився на договірне списання з будь якого рахунку відкритому в Банку грошових коштів для погашення заборгованості, що виникла на підставі договору.

Посилаючись на те, що позичальник порушує кредитні зобовязання та має станом на 14 травня 2014 року заборгованість у розмірі 39690 грн. 36 коп., а саме 19031 грн. 74 коп. заборгованості за кредитом, 5968 грн. 26 коп. - заборгованості по простроченому кредиту та 14690 грн.36 коп. заборгованості за комісіями, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення суми комісії в розмірі 14690 грн.36 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 відповідно до заяви клієнта № 003-14588-151112 було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, тому станом на 14 травня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 19031 грн. 74 коп. за кредитом та 5968 грн. 26 коп. - по простроченому кредиту.

Розмір вказаної заборгованості відповідач не оспорював.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача в цій частині.

Разом з тим, суд помилково стягнув заборгованість за комісіями в розмірі 14690 грн. 36 коп.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Як вбачається з розрахунку заборгованості та витягу з рахунку приватного клієнта, позивачем нарахована комісія у вигляді нарахування щомісячної плати за санкціонований овердрафт, яка складає за період з березня 2013 року по травень 2014 року 14690 грн. 36 коп. (а.с. 3, 72-77).

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що умовами кредитного договору передбачено стягнення такої комісії, та які саме послуги надаються позивачу за цією комісією.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що нарахування банком комісії не відповідає умовам кредитного договору та суперечить положенням ч. 4 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення підлягає зміні на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, із зменшенням розміру заборгованості за кредитним договором з 39690 грн. 36 коп. до 25000 грн..

Крім того, відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України підлягає зменшенню розмір судового збору з 396 грн. 90 коп. до 51 грн. 55 коп., з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог та розміру судового збору, сплаченого апелянтом.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 травня 2015 року змінити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором з 39690 грн. 36 коп. до 25000 грн. та судового збору з 396 грн. 90 коп. до 51 грн. 55 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: