АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Панченка М.М.

при секретарі Ломанову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Соловйова В.В., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , за участю стягувача ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5 , 1996 року народження та дочку ОСОБА_6 , 2000 року народження, в розмірі 1/3 частини з усіх видів сукупного доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.04.2013 року і до повноліття сина ОСОБА_5

18.11.2013 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

22.10.2014 року відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві направив до суду подання державного виконавця №754/17 від 21.10.2014 р. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Росії, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до повного погашення заборгованості по аліментам за виконавчим листом №761/10437/13-ц, виданим 30.08.2013 р. Шевченківським районним судом м. Києва.

В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати.

Свої доводи мотивує тим, що державний виконавець, виносячи вказане подання, не довів, що боржник дійсно свідомо не виконував рішення суду або ухилявся від його виконання. Останній виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Доказів того, що звернути стягнення за заробітну плату боржника не має можливості чи боржник перешкоджає у здійсненні такої виконавчої дії матеріали справи не містять.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Звертаючись до суду з даним поданням, старший державний виконавець посилався на ті підстави, що боржник працює на посаді генерального директора в ТОВ «СІТІ ТРАНСПОРТ ГРУП», куди державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату. Згідно матеріалів виконавчого провадження боржник сплачував аліменти до квітня 2014 року. На неодноразові запити за місцем роботи боржника про надання інформації щодо стану виплати аліментів відповіді не надходило. За результатами перевірки заяви стягувача складено акт про порушення боржником та посадовими особами 20 господарських товариств, в яких боржник є керівником та/або засновником (учасником). На виконання вимог ч.2 ст.90 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець звернувся до прокурора Печерського району м. Києва з поданням про притягнення боржника та посадових осіб господарських товариств до кримінальної відповідальності. 17.10.2014 р. стягувач повідомила про те, що боржник найближчим часом може повернутись на постійне місце проживання до Російської Федерації з метою ухилення від виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Постановляючи ухвалу про задоволення вказаного подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків відповідно до виконавчого листа №761/10437/13-ц, виданим 30.08.2013 р. Шевченківським районним судом м. Києва.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є необґрунтованим та передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів, що державний виконавець вчинив всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону №3857-ХІІ та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння ( дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Разом з тим, з доданих до подання доказів не вбачається, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання.

Також суду не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, зокрема, що за час виконання судового рішення боржник виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що боржник має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України.

Ураховуючи наведене, обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

Крім цього, Порядком взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України 07.02.2014 р. №288/5/102 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2014 р. за №273/25050, визначено вимоги до оформлення подань державними виконавцями.

Для забезпечення чіткого контролю осіб та проведення їх однозначної ідентифікації під час перетинання ними державного кордону України в поданні зазначаються прізвища, імена та по батькові: громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - тільки російськими літерами.

Подання державного виконавця не відповідає вказаним вимогам.

Постановлена ухвала суду також не містить зазначення громадянства країни боржника.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. 307, 312-315,317 ЦПК України колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/8978/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.