Дата документу 14.12.2015
Справа № 320/6840/15-ц
Провадження № 2/320/3339/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Бахаєв І.М,

при секретарі - Фурсовій Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Мелітополі цивільну справу позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши, що 13 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 10-1916-088К, згідно якого вона отримала кредит у сумі 80000,00 доларів США. При укладенні кредитного договору ОСОБА_2 прийняла на себе зобовязання повернути кредит до 13 серпня 2023 року та сплачувати відсотки за користування кредитом, згідно графіку. В порушення зазначених норм ОСОБА_2 систематично не виконувала належним чином зобовязання по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування ним, у звязку із чим їй було направлено вимогу про дострокове стягнення боргу від 20.01.2009 р. №1468. 13 серпня 2008 року, як забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір іпотеки № 10-1916-088І між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 відповідно до умов якого останній передав в іпотеку наступне нерухоме майно: вбудоване нежиле приміщення у нежитловій будівлі, «А-1», загальною площею 741,2 кв.м., нежитловою площею 729,1 кв.м., що розташоване за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт Мирне, вул.. Паркова, 6-А. Також у якості забезпечення вимог кредитора 13 серпня 2008 року був укладений договір поруки № 10-1916-088П між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.

Представник позивача у судове засідання не зявився від нього надійшло клопотання про слухання справи позовні вимоги підтримав повністю, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позовної зави, у звязку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справ, в судове засідання не зявилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

13 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 10-1916-088К (а.с.6, 7), згідно якого вона отримала кредит у сумі 80000,00 доларів США, взявши на себе зобовязання повернути кредит до 13 серпня 2023 року та сплачувати відсотки за користування кредитом, згідно графіку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за порушення термінів сплати заборгованості по кредиту та відсотків за ним встановлена пеня у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу, яка підлягає стягненню.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 всупереч пунктів 3.2, 4.3 кредитного договору, порушує строки здійснення платежів, публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» повідомило ОСОБА_2 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Також відповідно до п. 3.4 кредитного договору направлялись вимоги про погашення кредиту та сплату штрафних санкцій, але відповідачі не відреагували на листи і не погасили заборгованість по кредиту.

13 серпня 2008 року, у якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений іпотечний договір № 10-1916-088І між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: вбудоване нежиле приміщення у нежитловій будівлі, під літерою «А-1», загальною площею 741,2 кв.м., нежитловою площею 729,1 кв.м., що розташоване за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт Мирне, вулиця Паркова, 6А, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19592980 від 19 липня 2008 року, реєстраційний № 23154190 видане КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до умов іпотечного договору за рахунок предмету іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором, звернувши на іпотеку стягнення у відповідності до чинного законодавства.

13 серпня 2008 року у забезпечення виконання зобовязань за договором був укладений договір поруки № 10-1916-088П між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4, надаючи пояснення в процесі слухання справи, заперечував проти позову, вказавши, що банком було пропущене строк позовної давності, оскільки 20.01.2009 р. банк надіслав вимогу про повне дострокове погашення боргу ОСОБА_2, змінивши при цьому термін виконання основного зобовязання, та звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід зауважити, що факт зміни термінів виконання основного зобовязання, тобто зміну кінцевого строку виконання основного зобовязання, підтверджує й позивач, зазначивши про це в позові.

Суд, витребувавши матеріали цивільної справи №2-2474/10 (2п-33/10), дослідив заявлені банком вимоги встановив, що відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду від

13.12.2010 р. з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було стягнуто заборгованість по кредиту станом на 31 березня 2010 року у національній валюті за офіційним курсом НБУ в розмірі 950 914,42 гривень, яка складається із:

- 145213,44 гривень сума несплачених відсотків за кредитом;

- 633970, 60 гривень сума позичкової заборгованості за кредитом;

- 171730,38 гривень сума несплаченої пені за прострочку відсотків, щомісячної комісії і кредиту.

Вказаним рішенням також встановлено, що Представник позивача у судовому засіданні відмовився від позовних вимог у частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 10-1916-088І від 13 серпня 2008 року та стягнення коштів шляхом продажу на публічних торгах, в іншій частині позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив стягнути з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 950914, 42 гривень, судові витрати у розмірі 1820 гривень.

Що стосується обраного позивачем способу захисту своїх прав слід зазначити, що статтею 36 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону).

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що никають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст.36, ч. 1 ст. 37 Закону України „Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

У п. 11 договору іпотеки сторонами визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя згідно п. 11.3.1, 11.3.2 іпотечного договору.

Відповідно до п. 11.3.1 іпотечного договору одним із способів позасудового врегулювання спору є передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку».

Частиною 3 ст. 37 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав 23.01.2009 р., рішення про дострокове повернення кредитних коштів банком було прийнято та реалізовано шляхом звернення до суду із позовом, розрахунку заборгованості банком не надано суду, оцінка предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент пред'явлення відповідної вимоги не визначалась, клопотання про проведення такої оцінки банком не заявлялось, раніше банк відмовився від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин вимоги банку про визнання права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Ст. 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд зауважує, що заявивши вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач посилається на письмову вимогу про дострокове стягнення боргу, якою змінено термін повернення коштів і таким чином, строк виконання основного зобовязання настав 23.01.2009 р.

Своїм правом на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач скористався у 2015 році, у той час, коли вимоги предявлені поза межами строку позовної давності. Так, строк для предявлення позову сплив 23.01.2012 р.

Окремо слід зауважити, що позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 позивач не заявляв, оскільки в позові ставиться питання лише про визнання права власності на предмет іпотеки. Письмовими доказами підтверджується факт наявності права власності на предмет іпотеки лише у ОСОБА_1, який і є відповідачем по справі. В свою чергу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежними відповідачами, тому в цій частині суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 251, 253, 254, 256, 257, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.М БАХАЄВ