У Х В А Л А

"27" листопада 2015 р.

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Сидорука Є.І.

при секретарі Патій Н.А.

з участю представника позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача ОСОБА_2

представника відповідача-позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Під час розгляду справи позивач-відповідач ОСОБА_4 подав заяву про накладення арешту на майно, а саме квартиру № 23, що по вул. Вербовій, 45 у м. Рівне, земельну ділянку за адресою с. Обарів Рівненського району, а також на два телевізори, спальний гарнітур, мяку частину, кухонний гарнітур, холодильник, прихожу, стінку, два компютери, пральшу машинку та майно, що знаходиться в с. Дворовичі Рівненського району : плуг, сівалку, косилку,грабачку, токарний станом та КТН. Свою заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 має документи на право власності на квартиру та земельну ділянку, а тому може розпорядитись ним на власний розсуд. А інше майно, що підлягає поділу, може бути відсутнє, що унеможливить виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 заяву ОСОБА_4 підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 вказує, що питання щодо накладення арешту на квартиру № 23, що по вул. Вербовій, 45 у м. Рівне, земельну ділянку за адресою с. Обарів Рівненського району просить розглянути судом на власний розсуд. Що стосується майна, а саме : два телевізори, спального гарнітуру, мякої частини, кухонного гарнітуру, холодильника, прихожої, стінки, два компютери, пральної машинки, то вказане майно належить особисто ОСОБА_2, оскільки придбане після розірвання шлюбу. Що стосується майно, що знаходиться в с. Дворовичі Рівненського району : плуга, сівалки, косилки,грабачки, токарного станка та КТН, то вказаного майна за даною адресою немає.

ОСОБА_2 у судовому засіданні питання щодо накладення арешту на квартиру № 23, що по вул. Вербовій, 45 у м. Рівне, земельну ділянку за адресою с. Обарів Рівненського району просить розглянути судом на власний розсуд. Що стосується майна а саме : два телевізори, спального гарнітуру, мякої частини, кухонного гарнітуру, холодильника, прихожої, стінки, два компютери, пральної машинки, то воно належить їй на праві особистої власності, і куплене після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, з яким вона не проживає вже більше чотирьох років. Крім того вона нічого не знає про плуга, сівалку, косилку,грабачку, токарний станок та КТН, що знаходиться за адресо. в с. Дворовичі Рівненського району.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. В разі необхідності, суд може застосувати декілька видів забезпечення позову.

Як слідує з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 151 ЦПК України слідує, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо незастосування заходів по забезпеченню може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Щодо питання про забезпечення позову, то його вирішує суддя одноосібно або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) у день надходження заяви.

Отже, вирішуючи питання про забеспечення позову , суд має оцінювати обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв"язку між конкретним заходом щодо забеспечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони грунтуються, і доказами, які наведені на їх підтверджені, та положеннями законодавства, якими позивач обгрунтовує свої права, подаючи позов.

Крім того, умовою застосування заходів до забеспення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно ( в тому числі грошові суми, цінні папери, тощо) яке є у відповідача на момент пред"явлення позову до нього, може зникнути,зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забеспечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року , розглядаючи заяву про забеспечення позову, суд ( суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забеспечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз"яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забеспечення позову суди мають здійснити оцінку обгрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забеспечення позову з урахуванням розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забеспечення позову; забеспечення збалансованості інтересів сторін; а також інших учасників судового процесу;наявності зв"язку між конкретним заходом до забеспечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забеспечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;запобігання порушенню у зв"язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також у своїй Постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (надалі Постанова), Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви осіб, що беруть участь у справі. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому при наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, встановлених ч. 4 зазначеної статті. Неприпустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили. Від забезпечення позову потрібно відрізняти окремі дії, які вживаються у звязку із судовим спором самими сторонами.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Вони застосовуються лише до позовів про визнання і про присудження.

Значення цього інституту цивільного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

При цьому незастосування заходів забезпечення позову за наявності для цього підстав, само по собі може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення, що являлось би порушенням права на справедливий судовий розгляд за змістом ст. 6 Конвенції, оскільки виконання рішення суду є складовою, невідємною частиною судового розгляду.

По суті предмет спору це те, по поводу чого виник матеріально-правовий спір.

Тому заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, і безпосередньо звязані з предметом спору, а також є співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_2, більше чотирьох років вона не проживає з ОСОБА_4, і майно, а саме: два телевізори, спальний гарнітур, мяка частина, кухонний гарнітур, холодильник, прихожа, стінка , два компютери, пральна машинка , набуте нею особисто після розірвання шлюбу з останнім, і належить їй на праві особистої приватної власності.

Крім того, сторона ОСОБА_4 не спростувала вказані доводи ОСОБА_2, і не довела, що є підстави, що вказане майно може бути продана, подаровано ( тощо), і що є достатні підстави, що дозволяють вважати, що остання або інші особи є порушником права позивача-відповідача. Також ОСОБА_4 та його представником не доведено факт, що невжиття заходів забеспечення позову може утруднити майбутнє рішення суду чи зробити його виконання неможливим, в частині накладення арешту на дане майно.

Що стосується вимог щодо накладення арешту на квартиру № 23, що по вул. Вербовій, 45 у м. Рівне, земельну ділянку за адресою с. Обарів Рівненського району, а також плуга, сівалки, косилки, грабачки, токарного станка та КТН, що знаходяться в с. Дворовичі Рівненського району , то суд вважає накласти арешт на вказане майно, оскільки вважає, що позивачем подані достатні та аргументовані докази, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, і сама ОСОБА_2 не заперечує щодо можливого накладення арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209 Цивільного Процесуального Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача-відповідача ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволити частково.

Накласти арешт на квартиру № 23, що по вул. Вербовій, 45 у м. Рівне, що зареєстрована за ОСОБА_5, земельну ділянку кадастровий номер 020070194 за адресою с. Обарів Рівненського району, площею 0,0933, і згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 088146 значиться за ОСОБА_5

Накласти арешт на майно, яке знаходиться у господарстві матері відповідачки - ОСОБА_6 за адресою с. Дворовичі, Рівненського району , а саме : плуг, сівалку, косилку, грабачку, токарний станок та КТН.

Ухвалу для виконання направити у відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції та відділ державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, Першу Рівненську державну нотаріальну контору, а також сторонам по справі для відому.

Ухвала про забеспечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Заходи забеспечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Особа, щодо якої вжито заходи забеспечення позову без її повідомлення, протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Оскарження ухвали про забеспечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги..

Суддя Рівненського міського суду Є.І. Сидорук

З оригіналом вірно:

Суддя: