Справа № 462/4386/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4118/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Копняк С.М.,

суддів: Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника апелянта - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного будівництва задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати самочинно влаштовану перегородку на площі коридору загального користування під літерою ХVІІ і кухні під літерою ХХІІ на АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 лютого 2015 року оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено всіх фактичних обставин справи, які мають значення для справи.

Зазначає, що судом не було встановлено наявність чи відсутність будь-яких проектів ремонту будинку АДРЕСА_1, що може порушувати право власності апелянта. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідач вже більше десяти років користується кімнатами №608-609 по АДРЕСА_1, а також більше десяти років оплачує комунальні послуги. Судом також не надано оцінку технічному паспорту від 25 червня 2014 року, проекту 2013 року, заявам сусідів від 11.06.2014 року та від 08.02.2011 року, відповіді Залізничної районної адміністрації від 01 серпня 2014 року та 01 жовтня 2014 року. Вважає, що саме на підставі даних документів він здійснив всю процедуру узаконення перегородки на площі коридору загального користування під літерою 17 та 22, запропоновану Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, але саме остання відмовляється узаконювати вказане перепланування приміщень.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 02 серпня 2013 року «Про самочинне будівництво здійснене ОСОБА_2» №491 відповідача зобов'язано демонтувати самочинно влаштовану перегородку на площі коридору загального користування під літ. ХVІІ і кухні під літ. ХХІІ на АДРЕСА_1. Згідно акту обстеження комісії ЛКП «Сяйво» від 01 листопада 2013 року відповідач самочинно здійсненого будівництва на АДРЕСА_1 не демонтував (а.с.6, 13). На даний час відповідачем вказане розпорядження не виконано, демонтувати самочинно здійснену перебудову відповідач відмовляється, на попередження ЛКП "Сяйво" не реагує.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за приписами ст. ст. 100, 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку і приміщення провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Такий дозвіл необхідний для перевірки дотримання вимог будівельних, пожежних та санітарних правил. За відсутності вказаного дозволу перепланування та переобладнання слід вважати самовільним.

Відповідно до п. 1.4.1 "Правил користування будинками та прибудинковими територіями", затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Оскільки відповідач, в порушення зазначених норм законів, самочинно влаштував перегородку на площі коридору загального користування на АДРЕСА_1 без належного дозволу на здійснення будівництва, який надається відповідним органом місцевої ради, дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.