У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати свого онука ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1, посилаючись на ті обставини, що вона є власником цієї квартири, відповідач зареєстрований у ній, але не проживає та не користується, не несе витрат по оплаті за комунальні послуги, просила задовольнити позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що відповідач не проживав у квартирі з поважних причин у зв'язку з навчанням, тому за ним зберігається житло, а позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог, отже, підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою немає.

При цьому судами правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук