Номер провадження: 22-ц/785/133/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у майні, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області про розподіл спадкового майна в натурі, припинення права власності на частку у майні, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6 звернулись до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого в с. Дачне, вул. Польова, 2, Біляївського району Одеської області, визнати за ними право власності в рівних долях на вказану частку відповідачки зі сплатою їй грошової компенсації. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом їм належить 2/3 частини житлового будинку, загальною площею 14 кв.м., розташованого за адресою с. Дачне, вул. Польова, 2. Позивачі постійно мешкають у спірному будинку. Власником вказаного будинку був ОСОБА_5 Відповідачці належить 1/3 частина будинку. Вважають, що частка, яка належить відповідачці є незначною, складає 4,7 кв.м, виділ її в натурі є неможливим. Внаслідок чого позивачі звернулися до суду із позовом в якому просили припинити право власності відповідача на 1/3 частину будинку зі сплатою позивачами грошової компенсації, просили визнати за ними право власності в рівних долях на вказану частку житлової площі (т.1, а.с.3-4).

Ухвалою суду від 06.11.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині поділу вказаного житлового будинку в натурі залишені без розгляду за заявою їх представника (т.1,а.с.288-289).

ОСОБА_7 у січні 2013 року звернулася до суду із зустрічною позовною заявою (т.1, а.с.46-47), в якій, після неодноразових уточнень, просила провести поділ житлового будинку в натурі з урахуванням часток сторін, припинити право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 2/3 частини спірного житлового будинку а за нею визнати право власності на їх частину із виплатою їм грошової компенсації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку загальною площею 14 кв.м. Їй на праві власності після смерті сина ОСОБА_5 належить 1/3 частина вказаного будинку, а її невістці на онучці належить 2/3 частини вказаного домоволодіння. Оскільки виділити їх частку в натурі є неможливим, просить визнати за нею право власності на 2/3 цього житлового будинку (т.1, а.с.46-47,122-123).

Ухвалою суду від 18.03.2014 року, яка набрала законної сили, провадження по справі за цим зустрічним позовом в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, використані при самочинному будівництві за цією ж адресою закрито (т.1,а.с.160-162).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у майні, визнання права власності - задоволено.

Припинено право приватної власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку літ. Д, що розташований в с. Дачне, вул.. Польова, 2, Біляївського району Одеської області.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину житлового будинку літ. Д, що розташований в с. Дачне, вул. Польова, 2, Біляївського району Одеської області в рівних частках за кожною, тобто по 1/6 частині кожній .

Перераховано ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 28 273 грн. в рахунок грошової компенсації за 1/3 частину будинку, розташованого в с. Дачне, вул.. Польова, 2, Біляївського району Одеської області.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області про розподіл спадкового майна в натурі, припинення права власності на частку у майні, визнання права власності відмовлено (т.1, а.с.292-295).

02.12.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року. Апелент вважає, що рішення суду є таким, що порушує норми матеріального та процесуального права. Просила скасувати рішення суду від 06.11.2014р. та прийняти нове рішення яким задовольнити поданий нею зустрічний позов та припинити право власності на частку у майні ОСОБА_3, ОСОБА_4 на 2/3 частини житлового будинку літ. Д та визнати право власності на 2/3 частини житлового будинку літ Д, за ОСОБА_2 Перерахувати ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 56546 грн. за 2/3 частини будинку, так як вона та її син за власний кошторис будували будинок літ Д, утримували та вона продовжує утримувати вказаний будинок у належному стані, значно покращили стан будинку та земельної ділянки розташованих в с. Дачне, вул. Польова, 2, Біляївського району Одеської області, купували будівельні матеріали, обладнання, проводили комунікації, тощо. Вважає, що вона має переваги на визнання за нею права власності на 2/3 частини житлового будинку літ Д, розташованого в с. Дачне, вул.. Польова, 2, Біляївського району Одеської області, оскільки вона разом із її сином, спадкодавцем спірного будинку будувала вказане домоволодіння без участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Нею також внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області грошові кошти в сумі 56546 грн. для перерахунку ОСОБА_3, ОСОБА_4 Крім того вона не погоджується з висновками експертизи, з якими не мала змоги ознайомитися, та на яку посилається суд у своєму рішенні (т.1,а.с.305-309).

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивачі та їх представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

В судовому засіданні призначалась додаткова експертиза (т.2,49-52) та оголошувалась перерва для внесення грошових коштів на депозит суду (т.2, а.с.74-76).

В останні судові засідання апелянт та його представник не зявлялись, про час та місця проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить поштове повідомлення приєднане до матеріалів справи (т.2,а.с.90). Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Представник 3-ї особи Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області в судові засідання в апеляційному суді Одеської області не зявлявся, про час та місця проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчить поштове повідомлення приєднане до матеріалів справи (т.2, а.с. 91). Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, які зявлялись в судові засідання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи відповідність рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року вказаним вимогам та відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Предметом позову були вимоги про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку, розташованого в с. Дачне, вул. Польова, 2, Біляївського району Одеської області та визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності в рівних долях на вказану частку відповідачки зі сплатою їй грошової компенсації. Та зустрічні позовні вимоги про припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 2/3 частини спірного житлового будинку та визнання за ОСОБА_2 права власності на їх частину з виплатою їм грошової компенсації.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції правильно виходив з вимог ч. 1 ст. 365 ЦК України та з того, що доля відповідачки ОСОБА_2 у спірному майні (1/3 та площі житлового будинку (14 кв.м.) її частина в натурі складає приблизно 4,7 кв. м., тобто є незначною і не може бути виділена в натурі, а тому є підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на її частку у праві спільної часткової власності в порядку ст. 365 ЦК України. Таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2, оскільки у спірному будинку проживають позивачі за первісним позовом із своїми сімями, а ОСОБА_2А забезпечена іншим житлом, має у власності житловий будинок, розташований у с. Дачне, вул. Польова, 4 Біляївського району Одеської області, в якому вона зареєстрована та постійно проживає.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину житлового будинку літ. Д та визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на 1/3 частину житлового будинку літ. Д в рівних частках за кожною, тобто по 1/6 частині кожній; перерахування ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 28273 грн., що знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області в рахунок грошової компенсації за 1/3 частину будинку, розташованого в с. Дачне, вул. Польова, 2 Біляївського району Одеської області; та щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області про розподіл спадкового майна в натурі, припинення права власності на частку у майні, визнання права власності - є правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції вірно були встановлені обставини справи, зокрема те, що згідно договору дарування від 26.01.1998 року ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар житловий будинок, площею 14 кв.м., що розташований в с. Дачне, вул. Польова, 2, Біляївсього району Одеської області. 30.11.2004 р. ОСОБА_5 помер, а його спадкоємцями стали мати ОСОБА_2, дружина ОСОБА_8 (після шлюбу ОСОБА_3), донька ОСОБА_9 (після шлюбу ОСОБА_4), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожна з них отримала по 1/3 частині житлового будинку під літ. А, загальною площею 14 кв.м., що розташований в с. Дачне, вул.. Польова, 2, Біляївсього району Одеської області (т.1, а.с.19-21).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2011 року вказані свідоцтва були визнані частково недійсними, оскільки до складу спадкового майна, на яке відкрилась спадщина увійшов житловий будинок, площею 14 к.м. під літ. Д, а не під літ. А (т.1, а.с.48-50).

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України, відповідно до якої власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, зроблено вірний висновок, що на час розгляду справи, будинок, розташований за адресою с. Дачне, вул. Польова, 2 Біляївського району Одеської області, під літ. Д знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із рівними частками по 1/3 частині кожній.

Загальна площа спірного житлового будинку складає 14 кв. м. З висновку судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що предметом спору є одноповерховий житловий будинок під літ. Д у складі: однієї житлової кімнати, кухні і веранди, з надвірними спорудами: цистерною та огорожею, дійсна вартість якого складає 84820 грн. Поділ цього житлового будинку з долями сторін: 2/3 та 1/3 є технічно не можливим (т.1, а.с.223-238).

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

Частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

Річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим;

Таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Враховуючи фактичні обставини та положення чинного законодавства, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи з того, що доля ОСОБА_2 у спірному майні складає приблизно 4,7 кв.м., тобто є незначною, не може бути виділена в натурі, припинення права власності ОСОБА_2 на її частку у праві спільної часткової власності не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона забезпечена іншим житлом, має у власності житловий будинок у с. Дачне, вул. Польова, 4 Біляївського району Одеської області, в якому вона зареєстрована та постійно мешкає.

Вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, щодо припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, позивачами за первісним позовом були дотримані, 06.11.2014 р., як вбачається із квитанції 0.0.313283129.1 грошові кошти в розмірі 28273 грн. вартість 1/3 частини спірного домоволодіння, яка належить ОСОБА_2, було внесено на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (т.1, а.с.278). При цьому під час перевірки апеляційної скарги було проведено судову експертизу, яка визначали вартість спірної частки з врахуванням стрибка курсу долара США, позивачі внесли різницю між оцінками судових експертів на депозит апеляційного суду Одеської області (т.2, а.с.89). Таким чином, права відповідачки не були порушені, а припинення права власності було здійснено відповідно до вимог закону, який в свою чергу прямо передбачає такий випадок, та з дотриманням балансу інтересів сторін.

Враховуючи, що зустрічні позовні вимоги є однорідними із вимогами первинного позову, але частку, яка належить відповідачам за зустрічним позовом та право власності на яку бажає припинити ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на цю частку, неможна вважати незначною, оскільки вона складає 9,3 кв.м від загального розміру спірного будинку 14 кв.м., відповідачі зареєстровані та постійно мешкають у спірному будинку та не мають у власності іншого житла, згідно із висновками проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи виробити поділ житлового будинку у долях по 1/3 і 2/3 з організацією двох ізольованих квартир, кожна у складі житлових і підсобних приміщень відповідних нормативно-технічним вимогам, що діють на території України технічно не представляється можливим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про розподіл спадкового майна в натурі, припинення права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 2/3 частини спірного домоволодіння та визнання за ОСОБА_2 права власності на вказану частину житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що оскільки проведення судової будівельно-технічної експертизи доручено судовому експерту ОСОБА_10, яка є упередженою у вирішенні даного спору, не можуть бути прийняті до уваги судовою колегією, виходячи з наступного:

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, п 1.12, експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експертну діяльність, забезпечують проведення експертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року N 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за N 1431/20169. Як передбачено ч. 4 ст. 143 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта. Тобто, чинним законодавством не передбачено обовязок суду доручити проведення експертизи відповідній судово-експертній установі, це є правом суду, тому судова колегія вважає, що в діях суду щодо доручення проведення експертизи по справі експерту ОСОБА_10 (свідоцтво Міністерства юстиції України №1354), який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, немає порушень процесуального закону, тому вказаний довід не може бути прийнятий до уваги судовою колегією. Крім того, відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року, якою призначено судову будівельно-технічну експертизу, під час розгляду питання щодо призначення експертизи, а ні сторонами, а ні представниками сторін не було заявлено клопотання про доручення проведення судової експертизи конкретній установі чи конкретному експерту.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині того, що вона та її син, який є спадкодавцем спірної будівлі, розташованої за адресою с. Дачне, вул. Польова, 2, Біляївського району Одеської області, купували будівельні матеріали, обладнання, проводили комунікації, тощо, судова колегія не приймає до уваги, оскільки ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18.03.2014 р. провадження по справі за уточненим зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області в частині позовних вимог про визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, використані при самочинному будівництві житлового будинку літ. А та надвірних споруд: літ. Б - погріб, літ. В - сарай, літ Г - вбиральня, літ. Д.д - літня кухня, що розташовані в с. Дачне, вул.. Польова, 2, Біляївського району Одеської області закрито на підставі того, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2011 року ОСОБА_2 було відмовлено в позові до ОСОБА_3, ОСОБА_9 (після шлюбу ОСОБА_4) О.М. про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, використаних при самочинному будівництві житлового будинку літ. А (т.1,а.с.160-162).

Вказане рішення було предметом апеляційного розгляду і в частині відмови ОСОБА_2 в позові про визнання права власності на будівельні матеріали залишено без змін, тобто в цій частині рішення набрало законної сили (т.1,а.с.205-207).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволені позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Інші докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляцій скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні,судом першої інстанції правильно встановлено характер правовідносин, вирішено спір з урахуванням конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів та з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13