У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив визнати договір фінансового лізингу від 17 жовтня 2014 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») недійсним та стягнути грошову суму авансового внеску в розмірі 101 250 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист зав споживачів», а саме в частині встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, надання продавцю права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається, посилаючись на пункти 1.4, 1.6, 2.5, 3.4.1, 8.14, 5.4, 7.3, 8.17, 10.11 Договору. ОСОБА_4 надіслав на адресу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повідомлення від 22 жовтня 2014 року про те, що він відкликає свою згоду на укладення Договору № 01/14-00482 від 17 жовтня 2014 року та просив повернути йому грошові кошти в розмірі 101 250 грн, проте добровільно повернути сплачені ним кошти відповідач відмовився. Таким чином, просив позов задовольнити.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відсутні докази введення позивача в оману, оспорюваний договір був укладений внаслідок волевиявлення сторін, наявність порушення умов договору з боку відповідача, які є підставою для його недійсності, встановлено не було та не доведено наявність підстав для відшкодування понесених витрат на користь позивача.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник