Справа № 750/2644/15-ц Провадження № 22-ц/795/1258/2015 Головуючий у I інстанції: Коверзнев В. О.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

18 червня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів: Мамонової О.Є., Позігуна М.І.

При секретарі: Козлачковій Ю.В.

За участю: прокурора Рибалко Н.В., ОСОБА_3., її представника ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року заступник прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між зазначеними сторонами 05 березня 2013, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 377, про визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову.

Мотивація апеляційної скарги зводиться до того, що судом першої інстанції було розглянуто справу однобічно, не надано правової оцінки доказам, які свідчать про наявність домовленості між сторонами про здійснення догляду за нею після укладення договору дарування квартири, та відповідно про підставність заявленого позову, через що рішення суду не є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ні прокурором, ні позивачем не було надано суду достатньо доказів на підтвердження позиції позивача про допущення нею помилки відносно природи укладеного правочину, прав та обов"язків сторін.

З наведеним висновком суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки, в порушення положень ст.212, 213 ЦПК України, зазначений висновок не ґрунтується на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи та наявних у ній доказах.

Зокрема, в матеріалах справи містяться документи, з яких встановлено, що ОСОБА_2 є людиною похилого віку, на час укладення договору дарування квартири досягла віку 85 років, мала інвалідність 2 групи по зору безстроково, мала знижену рухову активність, потребувала соціальної допомоги вдома та обслуговування, оскільки не мала будь-яких родичів, зобов'язаних її утримувати.

У зв"язку з наведеними обставинами, за її заявою, з 04 листопада 1996 року її було зараховано на безоплатній основі на надомне обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома Деснянським територіальним центром соціальної допомоги одиноким пенсіонерам та інвалідам, як одиноку пенсіонерку, яке здійснювалось працівниками центру до 05 березня 2013 року.

05 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Амбарновою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 377 (а.с.5-7). Після укладення договору дарування, 06 березня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Територіального центру соціального обслуговування Деснянської районної у м. Чернігові ради із заявою про зняття її з обслуговування з наведеної дати, оскільки подальший догляд за нею здійснюватиме знайома ОСОБА_5 На підставі вказаної заяви позивача наказом по Територіальному центру соціального обслуговування Деснянської районної у м. Чернігові ради № 131-сп від 06.03.2013 року соціальне обслуговування ОСОБА_2 було припинено ( а.с.19, 20).

З показань свідків встановлено, що з лютого 2013 року стан здоров'я ОСОБА_2 погіршився , внаслідок чого вона не могла пересуватись, самостійно себе обслуговувати і в цей період часу цілодобовий догляд за нею протягом двох тижнів здійснювала матір відповідача - ОСОБА_5

Наведені вище обставини у сукупності свідчать про те, що укладаючи договір дарування квартири , єдиного наявного у неї житла, позивач в силу похилого віку, стану здоров'я та склавшихся обставин, допустилась помилки щодо природи договору, прав і обов"язків сторін, вважаючи, що сім'я відповідача має і надалі здійснювати за нею догляд, чого фактично не відбулося.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недостатність підстав для задоволення позову не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить приписам ч. 1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 229 ЦК України, на підставі яких правочин, вчинений внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення, за рішенням суду визнається недійсним.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач являлась ініціатором укладення договору, повідомляла про дарування квартири відповідачеві іншим особам, отримала від нотаріуса до укладення договору роз"яснення щодо суті договору та наслідків його вчинення та є освіченою людиною, як на підстави, що зумовлюють відмову в задоволенні позову, на переконання апеляційного суду, за вищенаведених обставин, не є правомірними, оскільки вони зроблені односторонньо, без повного з"ясування та оцінки в сукупності всіх обставин та доказів у справі.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, воно підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позовні вимоги в частині визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки згідно Закону України „Про нотаріат", п.7.6., 7.7. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що у разі одержання судового рішення про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним, нотаріус має проставити про це відмітку на примірнику договору, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та правовстановлюючий документ повернути відчужувану майна. Оскільки наведена процедура передбачає зворотнє отримання відчужувачем документів на спірне майно, підстави для визнання права власності на вказане майно за позивачем відсутні.

В силу положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в сумі 365 (триста шістдесят п'ять) грн 40 коп. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 1, 3 ст. 203, ч.1 ст. 229, ст. 717 ЦК України, ст.88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року скасувати.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 05 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 377.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 365 (триста шістдесят п'ять) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: