Номер провадження: 22-ц/785/4429/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит - про дострокове розірвання договору банківського вкладу, стягнення грошових коштів та процентів, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Порто-франко ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 від 19 березня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними вимогами в яких просила розірвати договір-заяву №3 28823/105722/3-14 від 11.12.2014р. про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт в іноземній валюті укладений між нею та Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит (далі за текстом ОСОБА_4) на три місця. Просить стягнути з відповідача належні їй грошові кошти в розмірі 20 062,51 доларів США, що на дату подання позовної заяви за курсом НБУ складає 567 592,84 гривень, проценти за користування кредитом в розмірі 40,68 доларів США, що на дату подання позовної заяви за курсом НБУ складає 1150,89 гривень, виходячи з 1% річних від суми депозитного вкладу, за 73 дня користування грошовими коштами а саме за період з 12.12.2014р. по 25.02.2015р. - день звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт строком на три місяця в іноземній валюті зі сплатою позивачу 11% річних за користування грошовими коштами. ОСОБА_3 виконала умови договору та внесла на відкритий на її ім'я депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 20062,51 доларів США. В наступному, позивач 12.02.2015р. через свого представника звернулася до Банку із заявою в якій просила достроково розірвати укладений договір та виплатити суму вкладу і нараховані проценти. Проте, у визначені договором строки Банком грошові кошти повернені не були, проценти не сплачені. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 пред'явлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник Банку у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що ОСОБА_3 не правильно було зроблено розрахунок процентів в розмірі 40,68 доларів США, оскільки строк дії договору був припинений з 12.02.2015р., тобто з дня внесення позивачкою зави про розірвання договору. Крім того, на виконання Постанови Правління НБУ від 01.12.2014р. № 758 та №160 від 03.03.2015р. ОСОБА_2 обмежений у виплаті готівкових коштів в іноземній валюті та може сплачувати позивачу 15000 гривень щоденно. Посилаючись на зазначені обставини представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Суворовського районного суду міста ОСОБА_1 від 19 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Розірваний договір-заяву №328823/105722/3-14 від 11.12.2014р. про банківський строковий вклад (депозит) Стандарт в іноземній валюті укладений між Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит та ОСОБА_3

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси Кредит на користь ОСОБА_3 депозитні грошові кошти в розмірі 20 062,51 доларів США, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 40,68 доларів США. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах проводилось в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 3897,60 гривень.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.12.2014р. між ОСОБА_7 та Банком, в особі Начальника відділення № 16 філії Одеське РУ АТ Банк Фінанси та Кредит ОСОБА_8, яка діяла на підставі Положення про Філію та нотаріально посвідченої довіреності від 25.09.2014р., р. № 4594, було укладено Договір-заяву № 328823/105722/3-14 банківський вклад (депозит) Стандарт) строком на три місяці в іноземній валюті.

Відповідно до Договору банківського вкладу ОСОБА_4 приймає від ОСОБА_3 грошові кошти, в сумі, в порядку та на умовах, визначених вказаним Договором.

Умови Договору банківського вкладу закріплені в п.п. 1,2,5 зокрема, визначено валюту вкладу - долар США; сума вкладу 20 062,51 доларів США; процентна ставка 11,00 процентів річних; депозитний рахунок - № 2630.4.16.46395.04; дата внесення с вкладу - 11 грудня 2013 року; дата повернення вкладу - 11 березня 2015 року; порядок нарахування та сплати процентів визначено п.4.1.3. Основних умов; дострокове розірвання Договору банківського вкладу на умовах і в порядку, викладених у п. Основних умов.

Так, згідно п. 5.3. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб обслуговування вкладних рахунків у ПАТ Банк Фінанси та Кредит, повернення Строкового вкладу, до дати закінчення строку розміщення Вкладу, визначені Договором-заявою, вважається достроковим поверненням Вкладу із розірвань Договору. У випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Вкладника, Вкладник для повернення Вкладу зобов'язаний повідомити про це ОСОБА_4 не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання Договору шляхом надання Банку відповідної заяви. При достроковому розірванні Договору за ініціативою Вкладника протягом строку розміщення Вкладу, визначеного Договором-заявою, банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу з дня наступного за днем надходження Вкладу у ОСОБА_4, до дня, який передує його повернень Вкладнику або списанню з Вкладного рахунку Вкладника, за процентною ставкою визначеною Договором-заявою. В даному випадку згідно п. 5 Договору-заяви такий розрахунок провадиться Банком із розрахунку один процент річних.

11.12.2014року на виконання взятих на себе за Договором-заявою зобов'язання ОСОБА_3 внесла готівкою на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 20 062,5 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 11.12.2014р.

12.02.2015р. ОСОБА_3 використовуючи своє право на дострокове розірвання Договору-заяви, звернулася до Банку із заявою про розірвання договору з 21.02.2015р. та заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків по вказаному договору. Зазначені заяви були отримані Банком 12.02.2015р.

Проте, жодних дій пов'язаних з розірванням Договору-заяви, виплати грошової суми та процентів за користування грошовими коштами з боку Банку проведено не було. Не повернув ОСОБА_4 ОСОБА_3 належні їй грошові кошти і після закінчення строку дії Договору - 11.03.2015р.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частина 2 ст. 1060 ЦК України регламентує, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про банки і банківську діяльність банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання стосовно його клієнта і контрагентів, та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до положень цієї статті операції за рахунком - це сукупність банківських операцій по зарахуванню, видачі або перерахуванню грошових коштів. При цьому під видачею розуміється операція по списанню грошових коштів із рахунка клієнта і видача їх готівкою.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про платіжні системи та переказ грошей в Україні основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання визначених законодавством та взятих на себе за Договором-заявою від 11.12.2014р. зобов'язань, оскільки з 12.03.2015р. до часу розгляду справи порушує право на вільне користування належних ОСОБА_3 грошових коштів, що полягає у відмові видачі готівкою грошових коштів з депозитного рахунку відкритого на ім'я позивача.

Дії Відповідача порушують чинні норми законодавства, оскільки грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку відкритого відповідачем на ім'я позивача належать останньому на праві приватної власності.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може зути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може зути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та прав Європейського суду з прав людини.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відмовляючи видати грошові кошти, які належать на праві власності позивачу відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципи міжнародного права.

У порушення цих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном- грошовими коштами, які ОСОБА_4 до цього моменту так і не повернув.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання представника відповідача на Постанову Правління НБУ від 03.03.2015р. № 160 Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України, якою п.10 банки були зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомата в межах 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, так як даний підзаконний нормативний акт не відповідає Конституції України, Законам України, які регулюють між сторонами виниклі правовідносини. Суд першої інстанції при розгляді даної справи обґрунтовано вважав необхідним застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Така ж позиція зазначена і у рішенні ВССУ від 8 квітня 2015 року, що ОСОБА_4 зобовязаний виконувати договір банківського рахунку відповідно до його умов, Положень ЦПК, а не Постанов Правління НБУ.

Щодо посилання відповідача на неправильного нарахування процентів з боку позивача, то вони спростовуються матеріалами справи та викладеним вище.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов договору відповідач повинен був сплачувати проценти за користування грошовими коштами до кінця дії кредитного договору.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та стягнув проценти за користування грошовими коштами у розмірі передбаченому кредитним договором та за час дії цього кредитного договору.

Крім того представником відповідача не надано суду переконливих доказів, які б спростовували зазначене вище.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що пред'явлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Порто-франко ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_8 від 19 березня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит - про дострокове розірвання договору банківського вкладу, стягнення грошових коштів та процентів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_2