Справа № 382/2555/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

17 червня 2015 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» м.Київ вул..Андріївська 2/12, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим, в котрій зазначено, що між 24.07.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 54200 доларів США з терміном виплати до 2018 року, при розмірі щомісячних платежів в сумі 860 доларів США. Крім цього, 24.07.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки.

04.03.2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої сторони домовилися про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за кредитним договором не пізніше 24.07.2020 року та про зміну розміру ануїтетного платежу. 04.03.2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та поручителем ОСОБА_1 була укладена додаткова угода, яким є договір про внесення змін до договору поруки № 1, відповідно до якої у звязку з укладення між відповідачем та третьою особою 04.03.2009 року додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту, поручитель надає свою згоду на пролонгацію терміну дії кредитного договору та зміни розміру ануїтетного платежу.

19.08.2014 року позивачкою було одержано вимогу про сплату заборгованості та у відповідь позивачкою було направлено заперечення. Крім цього, на лист, банк відмовився надсилати запитувані документи. Так, в додатковій угоді до договору поруки предмет договору, тобто сума кредиту, яку повинен сплатити позичальник відсутня. Також, відсутній графік погашення заборгованості і позивачку до цього часу з вказаним графіком не ознайомили. Отже, додаткова угода до договору поруки є не укладеною на підставі ст..638 ЦК України, так як сторони не досягли згоди з істотних умов договору, в тому числі щодо розрахунку сукупної вартості (ціни), предмету договору, графіку погашення заборгованості, терміну дії. Як наслідок неукладеності додаткової угоди до договору поруки, є те, що без згоди позивачки, як поручителя, 04.03.2009 року додатковою угодою №1 відповідачем та третьою особою були внесені істотні зміни в кредитний договір, поручителем за виконання якого є позивачка. Внаслідок цих змін збільшено на 24 місяці термін дії кредитного договору, що призвело до збільшення періоду за який нараховуються відсотки та спричинило збільшення обсягу зобовязання боржника та відповідно відповідальності позивачки, як поручителя.

Крім цього, позивачці не було відомо, що позичальнику банк на рік надав знижку по сплаті кредиту в розмірі 636, 93 долари США і при цьому він цілий рік сплачував лише відсотки за користування кредитом без погашення тіла кредиту. Таким чином, розмір тіла кредиту та відсотків не зменшувався на протязі року, внаслідок чого на рік відстрочилося виконання кредитного договору, протягом якого сплачувалися лише відсотки, що призвело до збільшення зобовязання за кредитом. На таку зміну договору про надання споживчого кредиту згоду позивачка не надавала, оскільки це призвело до збільшення обсягу моєї відповідальності.

Таким чином, банк порушив права позивачки щодо зміни основного зобовязання за договором про надання споживчого кредиту без згоди позивачки, що призвело до збільшення величини зобовязання та збільшення обсягу її відповідальності. Про це також, свідчить відмова банку в наданні їй інформації стосовно графіку погашення кредиту згідно укладення додаткової угоди та сукупної вартості кредиту після зміни умов договору про надання споживчого кредиту.

Зазначене збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі підвищення розміру відсотків, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами.

Крім цього, ОСОБА_2 підписував додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту у її відсутність, тому вона не була ознайомлена. Позивачка додаткову угоду до договору поруки підписувала без ОСОБА_2. При цьому, працівник банку повідомив, що зміни зазначені в додатковій угоді позичальника, такі ж як і в додатковій угоді позивачки, тому вона навіть не могла уявити, що зміни умов кредитного договору в цих додаткових угодах різні.

Враховуючи вимоги ст..ст.203, 638, 559, 651 ЦК України, ст..11, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка просила визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та визнати припиненою з 4 березня 2009 року поруку за договором поруки № 218399, укладеним 24 липня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивача та позивачка підтримали вимоги позову та позивачка до зазначеного в позові пояснила, що банк і позичальник уклавши додаткову угоду № 1 до кредитного договору, фактично збільшили розмір зобовязання позичальника та відповідно збільшили і розмір її відповідальності як поручителя. Також, вважає, що умова додаткової угоди до договору поруки, зазначена в п.1.5 фізично не може бути виконаною і є нікчемною. Крім цього, є також нікчемним і недійсним п.1.1 вказаної додаткової угоди до договору поруки, в звязку зі зміною курсу долара США, оскільки змінилася сума еквівалентна сумі кредитного договору в розмірі 54200 доларів США. Крім цього, вона не була ознайомлена з додатковою угодою № 1 і відповідач також не надав доказів ознайомлення поручителя з вказаною угодою, зокрема з пунктом про зміну розміру ануїтетного платежу. Також, відповідачем було допущено істотне порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, через невиконання банком вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, в порушення вимог ст..15 Закону України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Таким чином, вказана підприємницька практика, вводить споживача в оману. Також банк приховав від поручителя існування «кредитних канікул» як під час підписання додаткової угоди, так і в майбутньому, що підтверджується листами від 03.09.2014 року та 30.09.2014 року. Позивачка не заперечує того факту, що підписувала договір поруки та додаткову угоду до договору поруки, проте вважає вказану додаткову угоду неукладеною. Так, додаткова угода до договору поруки являється неукладеною і тому посилання на її умови не можуть нічого доказувати. Крім цього, п.2 додаткової угоди до договору поруки містить двозначні трактування, що суперечить вимогам ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до постанови Правління НБУ № 168 від 12 листопада 2007 року на банк, покладено зобовязання інформувати про зміни умов кредитного договору. Крім цього, банком був здійснений підлог документів, який полягає у заміні додаткової угоди № 1 та повинен доводитись факт передання споживачеві оригіналу договору у письмовій формі, оскільки оригінали будь-яких додатків, додаткових умов чи правил, на які містяться посилання у тексті договору, також мають бути надані споживачеві у письмовій формі в оригіналі. Будь-яку частину договору, на яку є посилання у договорі, але не підписану споживачем, якщо її можна вилучити або змінити без його відома, за відсутності доказів отримання споживачем в оригіналі, слід вважати нікчемною через недотримання письмової форми. Позивачка не заперечувала, щодо розгляду даної справи на основі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому заперечував проти позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивач підписував даний договір та додаткову угоду, збільшення обсягу відповідальності не було. Банк пішов на поступки, так як боржник не мав змоги платити і погодив це з поручителем та відповідно до реструктуризації певний період був зменшений платіж, сума кредиту не змінилася, згода поручителя на пролонгацію була. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано доказів. Йому не відомо звідки взялася ще одна не підписана додаткова угода до договору поруки, можливо була затребувана якась інформація., достовірно не відомо йому.

Третя особа ОСОБА_2, в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог позивачки та не заперечував того факту, що він писав заяву про реструктуризацію боргу до відповідача по справі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Так, в судовому засіданні з копії договору про надання споживчого кредиту та додатку до нього (а.с.7-21), копії договору поруки (а.с.22-24, 93-95, 108-110), копії додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту (а.с.25, 92, 107), копії додаткової угоди/ договір про внесення змін № 1 до договору поруки (а.с.26, 96), копії зобовязання (а.с.27), копії заперечення (а.с.28), копії листа (а.с.29-31, 98-99, 106, 113-114, 121), копії розрахунку кредиту при ануїтетному платежі в розмірі 820 доларів США (а.с.32-44), копії виписки по кредитному договору (а.с.45-48), копії паспорта (а.с.49-50), додаткова угода № 1 до договору поруки (а.с.96-97, 111-112), копії графіку платежів (а.с.100-105, 115-120, 131-136), копії порядку кредитування фізичних осіб на споживчі цілі під заставу нерухомості (а.с.122-130),

встановлено, що 24 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір споживчого кредиту, який підписаний сторонами та відповідно до якого позивач надав кредит в сумі 54200 гривень, зі строком сплати до 24 липня 2018 року, зі сплатою відсотків шляхом сплати ануїтет них платежів у розмірі 860 гривень щомісячно. Встановлено відповідний графік платежів.

24 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки.

4 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 27.11.2020 року, якщо тільки не буде встановлений інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору. Також у період з 24.03.2009 року по 24.03.2010 року сплачувати ануїтет ний платіж у розмірі 636, 93 долари США, у період з 24.04.2010 року до кінця терміну дії договору у розмірі 820 доларів США, якщо інший розмір ануїтетного платежу не буде встановлено згідно умов договору.

4 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду/договір про внесення змін №1 до договору поруки, відповідно до якої поручитель надає свою згоду розмір ануїтетного платежу становить 820 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобовязання становить 24 липня 2020 року.

Міститься також інша додаткова угода № 1 до договору поруки датована 4 березня 2009 року, проте не містить підпису поручителя.

На лист позивачки направлено відповідь банку, а також направлено лист на заперечення позивачки з розрахунком кредиту при ануїтетному платежі в розмірі 820 доларів США.

Відповідно до ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.3-5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст..261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст..559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зімни зобовязання без згоди поручителя. Внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Так, відносно обґрунтувань позивача щодо причин недійсності та неукладеності додаткової угоди до договору поруки, то як договір про надання споживчого кредиту, так і договір поруки, а також додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту, і до договору поруки підписані обома сторонами та дані обґрунтування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відносно решти обґрунтувань позовних вимог позивачем, то враховуючи, що за заявою третьої особи було проведено реструктуризацію, про що не заперечували сторони по справі, а також те, що твердження позивачки спростовуються матеріалами справи, та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязань, що виникли з такого правочину, є помилковим у звязку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин.

Таким чином, відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а позивач обґрунтовуючи позовні вимоги не довів вказаних обставин в судовому засіданні.

Позивач позовну давність на звернення до суду з даним позовом не пропустив, оскільки його пояснення щодо часу коли він дізнався про порушені його право підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позову до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 209, 212, 218 ЦПК України, ст..ст.203, 215, 230, 261, 257, 526, 625, 553, 559 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» м.Київ вул..Андріївська 2/12, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Яготинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Кисіль О.А.