Справа № 234/2949/15-ц
Провадження № 2/234/1993/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2015 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

при секретарі Науменко А.Е.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості майна та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

06.03.2015 року ОСОБА_4 звернулася до Краматорського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Із позову вбачається, що 25.03.2014 року позивач придбала автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску, який був зареєстрований за позивачем. 11.09.2014 року позивач надав доручення на відповідача на право розпорядження свого автомобіля. 05.01.2015 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про скасування довіреності на право розпорядження зазначеного автомобіля. Після цього позивач повідомляла відповідача про скасування довіреності на право розпорядження автомобілем та просила відповідача повернути автомобіль. Однак вимоги позивача відповідач залишив без відповіді та задоволення. Позивачу також діями відповідача спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 60 000 грн. Просить винести рішення, яким витребувати у відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 належній їй автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску, чорного кольору, а у випадку неможливості його повернення в натурі, стягнути з ОСОБА_2 в примусовому порядку його вартість у сумі 217 733 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 в примусовому порядку його вартість у сумі 217 733 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позивач у судове засідання не зявився, його представник у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що довіреність не є документом, за яким довірена особа набуває право власності, це документ, що підтверджує один із видів представництва. Позивачка з даного факту звернулася до міліції з заявою у відношенні відповідача. Та на теперішній час на стадії слідства перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 по ст. 356 КК України. Автомобіль на теперішній час так і не повернутий позивачці. Також відповідач не повернув позивачу кошти, які отримав від продажу автомобіля. Дії відповідача спричиняють позивачці моральні страждання, оскільки позивачка не має можливості користуватися автомобілем та позивачка переживає з приводу відсутності у її володінні автомобіля, через відсутність контакту з відповідачем, та необхідність звертатися за захистом її прав в правоохоронні органи та до суду.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску дійсно належить позивачці на праві власності. Позивачка дійсно надала йому доручення на розпорядження автомобілем HONDA SIVIC, 2007 року випуску. Вона розуміла значення наданої довіреності. Позивачці було відомо, що він поїде до Криму виконувати роботу на вказаному автомобілі, оскільки вони на той час були робітниками однієї організації. Коли він повернувся із Криму, то йому подзвонила позивачка та повідомила його, що довіреність скасовано. Він на території України 04.01.2015 року продав автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску. Грошові кошти, які отримав від продажу автомобіля, витратив на нужди своєї родини. При відчуженні автомобіля він керувався наданою йому довіреністю. Він просто віддав людині автомобіль HONDA SIVIC, ніякого договору не укладав, передав ключі та автомобіль інший особі, за що отримав грошові кошти. Що це була за особа він не знає та не памятає яку суму від продажу він отримав. Просить відмовити у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що у січні місяці 2015 року відповідача викликали до міліції, оскільки позивачка звернулася до міліції з заявою у відношенні відповідача. По заяві ОСОБА_4 було порушено кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_2 по ст. 356 КК України. Після цього відповідач повернув автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску. Тому просить відмовити у позові.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки центру НППВАЗ з обслуговування м. Краматорська та Дружківки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області станом на 14.04.2015 року за позивачкою ОСОБА_4 зареєстрований транспортний засіб HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 32, 30)

Згідно довідки приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу 11.09.2014 року посвідчено довіреність від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_2 на керування та розпорядження автомобілем HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5)

Згідно довіреності від 11.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 експлуатувати та розпоряджатися автомобілем марки HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з правом поїздок за кордон (а.с. 25)

05.01.2015 ОСОБА_4 надала приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 заяву про скасування довіреності на право розпорядження належного позивачу автомобіля HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 4)

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000050 від 08.01.2015 року вбачається, що з 05.01.2015 року ОСОБА_2 самовільно, всупереч встановленому законом порядку, утримує в користуванні автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, чим заподіює останній значну шкоду (а.с. 54)

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що на час розгляду справи кримінальне провадження № 0000050 від 08.01.2015 року не завершено, підозра ОСОБА_2 не предявлена та слідчим не прийнято будь якого рішення по справі.

Згідно висновку експерта № 85/15 від 06.05.2015 року середньо ринкова вартість автомобіля HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно цін авторинку на 05.06.2015 рік становить 220 637 грн. (а.с. 50 51)

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положення закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами права.

Отже, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року по цивільній справі № 6-88цс13, що була переглянута з підстав неоднакового застосування касаційною інстанцією одних і тих самих норм матеріального права, зазначено, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, позивачка надавала довіреність відповідачу ОСОБА_2 на керування та розпорядження автомобілем HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в подальшому позивачка скасувала зазначену довіреність та повідомила про це відповідача.

Таким чином, у звязку з скасуванням довіреності, фактичний володілець автомобіля ОСОБА_2 повинен був повернути його власнику ОСОБА_4

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що він продав автомобіль HONDA SIVIC, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, іншій особі, не укладаючи договору, а передавши ключі від автомобіля, та отримав кошти, які витратив на свою родину.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_4 як власник спірного автомобіля має право на витребування свого майна з чужого незаконного володіння, що відповідає вимогам ст.ст. 386, 387 ЦК України, а вразі неможливості повернути в натурі це майно на відшкодування його вартості, як передбачено ст.ст.1212, 1213 ЦК України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 стверджує про продаж автомобіля, власником якого є ОСОБА_4 та отримання від продажу цього майна коштів, суд доходить висновку про неможливість повернення власнику майна в натурі, і про стягнення вартості автомобіля на користь ОСОБА_4

У судовому засіданні спору між сторонами стосовно визначення вартості автомобіля згідно висновку експерта № 85/15 від 06.05.2015 року у розмірі 220 637 грн. не було.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги позивача в межах заявлених ним вимог, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вартість автомобіля у розмірі 217 733 грн.

Оскільки ст.ст. 1212, 1213 ЦК України передбачають обовязок набувача повернути безпідставно набуте майно, або відшкодувати його вартість, то саме ОСОБА_2 зобовязаний довести факт повернення цього майна власнику. Проте, крім особистих тверджень представника відповідача, жодних доказів щодо повернення автомобіля власнику, матеріали справи не містять. Тому суд не бере до уваги твердження представника відповідача в цій частині, крім того така позиція йде всупереч поясненням, наданим самим відповідачем у судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині вимог про відшкодування вартості майна підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 60 000 грн., то суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положення ЦК України, з врахуванням доказів по справі, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачу, суд виходить із тих обставин, що шкода завдана позивачу внаслідок відсутності у володінні позивача автомобіля, доведеність наявного причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, не відшкодування відповідачем в добровільному порядку завданої матеріальної шкоди, а тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 3000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 177 грн. 33 коп. та 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.3, 8, 10, 11, 15, 60, 212 -215, 217, ЦПК України, ст.ст. 23, 386, 1212, 1213 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості майна та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 вартість автомобіля у сумі 217 733 (двісті сімнадцять тисяч сімсот тридцять три) гривні, моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2 177 гривні 33 копійки та 243 гривні 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: