Дата документу 19.11.2015
Справа № 320/238/15-ц
Провадження № 2/320/801/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Михайловій Г.В.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

за участю представника відповідача: адвоката Діденко В.Є.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку.

В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що в грудні 2012р. між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість стосовно продажу належного відповідачам домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за 40000,00 грн. В зв'язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів для нотаріального оформлення правочину, ОСОБА_6 запропонувала відкласти оформлення, забезпечивши виконання зобов'язання сплатою їй завдатку. ОСОБА_5 погодилась з цією пропозицією та 29.12.2012р. передала відповідачу 5000,00грн., про що ОСОБА_6 видала власноруч написану розписку, в якій зазначила розмір отриманої суми завдатку та розмір ціни домоволодіння за яку сторони домовились. Однак, впродовж тривалого часу ОСОБА_5 заявляла про неготовність документів, мотивуючи тем, що необхідні ще грошові кошти. Восени 2014р. ОСОБА_3 передала відповідачу в якості завдатку 11500,00грн., про що ОСОБА_4 видала власноруч написану розписку в якій зазначила строк виконання зобов'язання у грудні 2014р. з передачею ОСОБА_3 остаточної суми в розмірі 23500,00грн. 29.12.2014р. вона на адресу родини ОСОБА_4 надіслала телеграму, якою запросила їх до приватного нотаріуса, за адресою: АДРЕСА_1, для укладення договору купівлі-продажу. Проте, отримавши телеграму, родина ОСОБА_4 зателефонували ОСОБА_3 та відмовились від укладання договору на обумовлених умовах. Незважаючи на домовленість, відповідач під будь-яким приводом ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань та відмовляється від укладення нотаріально посвідченого договору завдатку та купівлі-продажу, незважаючи на те, що на виконання правочину завдатку сторонами здійснені суттєві зобов'язання як передача позивачем завдатку та прийняття завдатку відповідачем, що свідчить про початок виконання умов угоди.

Тому позивач просить суд визнати дійсним договір завдатку, щодо купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2, укладений 29.12.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму завдатку в розмірі 11500,00грн. та суму додаткової сплати в розмірі 11500,00грн., а разом 23000,00грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди в розмірі 5000,00грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 3000,00грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, та просив визнати дійсним договір завдатку, щодо купівлі-продажу домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2, укладений 29.12.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 збитки пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 3000,00грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. В іншій частині позовні вимоги просив залишити без розгляду. Уточнені позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Діденко В.Є. уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, надавши письмові заперечення, згідно яких суду позивачем не надано оригінал розписки про отримання ОСОБА_4 грошей у якості завдатку, так як відсутність у позивача оригіналу розписку може свідчити про повернення грошей. Не може буди договору завдатку як не може бути і договору рухомого майна. Завдаток це гроші або майно, яке передаються за договором. Виходячи із правовідносин, які склались між сторонами, позивач натякає, що між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, який повністю відповідачу ніколи не належав, а крім неї є ще два співвласники. Крім того, відповідно до ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі встановленої для основного договору. Враховуючи, що гроші позивачем передавались за житловий будинок, то для того, що у неї були підстави стверджувати, що передані гроші є завдатком необхідно було посвідчувати нотаріально попередній договір. У випадку недодержання нотаріально форми отримані гроші необхідно визнавати авансом, а не завдатком та у випадку їх неповернення стягувати з відповідача. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката на підлягають задоволенню, так як представник позивача не надав доказів того, що він є адвокатом, а фігурування в договорі прізвища адвоката ОСОБА_7 не є доказами того, що саме цим адвокатом надавались адвокатські послуги, не надано доказів структури таких послуг, часу витраченого на виконання доручення клієнта та не виконано відповідного розрахунку, який би можна було перевірити.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.220 ЦПК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст.547 ЦПК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в грудні 2012р. між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість стосовно продажу належного ОСОБА_6 та ОСОБА_4 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за 40000,00 грн. В зв'язку з відсутністю належно оформлених правовстановлюючих документів для нотаріального оформлення правочину, ОСОБА_6 запропонувала відкласти оформлення, забезпечив виконання зобов'язання сплатою їй завдатку. ОСОБА_5 погодилась з цією пропозицією та 29.12.2012р. передала ОСОБА_6 5000,00грн., про що остання видала власноруч написану розписку, в якій зазначила розмір отриманої суми завдатку та розмір ціни домоволодіння за яку сторони домовились.

Восени 2014р. ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в якості завдатку 11500,00грн., про що ОСОБА_4 видала власноруч написану розписку в якій зазначила строк виконання зобов'язання у грудні 2014р. з передачею ОСОБА_3 остаточної суми в розмірі 23500,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2014 року, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, за реєстровано за ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних частинах 1/3 частині кожному.

Таким чином на момент складання розписок ОСОБА_6 та ОСОБА_4 власниками будинки не являлися.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, забезпечувальне зобов'язання є похідним від основного зобов'язання сторін.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1, 3, 4 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Судом безспірно встановлено, що договір купівлі-продажу будинку у встановленій формі між сторонами не укладався. Не було укладено ними у належній формі і правочину про забезпечення основного зобов'язання завдатком.

Частина 2 ст.215, ч. 1 ст.218, ч. 1 ст.220 ЦК України, передбачають недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Тобто попередній договір повинен бути укладений сторонами у тій самій формі, що й основний договір.

Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, виходячи із таких вимог закону та вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір купівлі-продажу квартири обов'язково має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Однак в порушення таких вимог закону попередній договір про укладення в подальшому договору купівлі-продажу будинку не був укладений у письмовій формі та не посвідчений нотаріально.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Такою вимогою, зокрема, являється його вчинення у формі, встановленій законом.

Позивачем ОСОБА_3 та її представником не доведено суду вказаних у позові обставин, зокрема відсутні письмові докази щодо домовленості із усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а саме в оглянутих судом розписках не вказано коло осіб, які мають право власності на будинок, в одній із розписок не визначена загальна ціна договору, а лише здійснено розподіл оплати по частинах, не вказано строк (певний термін), протягом якого сторони зобов'язуються укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором, як того вимагає ст. 635 ЦК України.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомості вимагає складної письмової форми з обов'язковим нотаріальним посвідченням, тому попередній договір, а саме розписка про намір від 29.12.2012 року та розписка про намір, яка нібито написана восени 2014р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які укладалися в простій письмовій формі, є нікчемним.

Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу за вже укладеним зобов'язанням, і способом забезпечення виконання цього зобов'язання.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Таким чином, застосування до спірних правовідносин сторін правил ст. 571 ЦК України є неможливим, оскільки передані позивачем відповідачу кошти не були завдатком.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року №6-170цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 грошова сума в розмірі 11500,00 грн. є авансом, який у випадку звернення позивача з даною вимогою до суду підлягає поверненню позивачу.

За встановлених обставин та на час виникнення спірних правовідносин визнання дійсним попереднього договору про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку не суперечить діючим нормам ЦК України, однак таке визнання є правом суду, а не обов'язком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вимоги позову є безпідставними і до задоволення не підлягають. Судові витрати, які позивач просив стягнути в порядку ст.88 ЦПК, у зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 109, 118, 119, 212, 213, 214 ЦПК України, ст. ст. 11, 526, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення суми завдатку - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко