Провадження № 2/537/711/2015
Справа № 537/1825/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2015 року Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Якимець Т.Є.

при секретарі - Курченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк» Київська Русь» про визнання правочину недійсним, стягнення збитків,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк» Київська Русь» про визнання правочину недійсним, стягнення збитків.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що його онук ОСОБА_2 навчається в Лейсін Амерікан Скул СР 108 в м.Лейсін в Швейцарії. В навчальному закладі йому був наданий рахунок № 109828 від 04.11.2014 року на оплату його навчання, відповідно до якого позивачу необхідно було сплатити 16650 Швейцарських франків. З метою оплати рахунку позивач звернувся до філіалу ПАТ «Банк «Київська Русь» в м.Кременчуці, де для здійснення оплати рахунку 10.12.2014 року йому запропонували укласти гривневий банківський рахунок № 127846-48.5. Згідно додатку №1 до зазначеного договору тариф на проведення розрахунків клієнта зі списання безготівкових коштів за дорученням клієнта становить 35 доларів США. 11.12.2014 року позивач поповнив зазначений рахунок на 212000 грн., які відповідач мав витратити на придбання на міжбанківському валютному ринку Швейцарських франків та перерахування їх до Лейсін Амерікан Скут СР 108. 12.12.2014 року позивач склав заяву на придбання валюти. Для зарахування придбаної валюти та здійснення розрахунків 15.12.2014 року між позивачем та Банком був укладений банківський рахунок №1 . Отримавши кошти на придбання валюти 11.12.2014 року та заяву 12.11.2014 року,, лише 17.12.2014 року банк придбав 9500 Швейцарських франків, витративши на це 156490грн.26 коп. за курсом 16472569 грн. за 100 Швейцарських франка. Кошти за призначенням були перераховані відповідачем 19.12.2014 року. Залишок коштів в сумі 8437 грн.09 коп. були повернуті позивачу згідно заяви на видачу готівки № 9776 від 18.01.2015 року. Також було надано додаток до протоколу засідання ТК від 17.12.2014 року № 17/12, з якого вбачалося, що за купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному рахунку з позивача була утримана додаткова комісія в розмірі 28,6%, тобто більше 44000 грн. 00 коп. Ця загадкова додаткова комісія діяла лише один день 17.12.2014 року. Додатком № 1 до договору від 10.12.2014 року взагалі не передбачена комісія за купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку. Згідно п.2.1.4 договору банк має право вводити додаткові тарифи в односторонньому порядку лише за умови повідомлення про це клієнта не пізніше ніж за 20 днів до набрання чинності відповідних змін. Оскільки правочин щодо утримання додаткової комісії без погодження зі стороною порушує вимоги ст.526 ЦК України, прохає визнати його недійсним. В зв'язку із здійсненням недійсного правочину позивачу спричинені матеріальні збитки та моральна шкода. Самовільне утримання належного позивачу майна в сумі 44000 грн. спричинило позивачу моральну шкоду, яку він оцінює в 25000 грн.00 коп.. Згідно курсу НБУ 1647.2659 Швейцарських франків за 100 доларів США, що діяв на момент придбання валюти, відповідач на 212000 грн. за мінусом 35 доларів США мав придбати для позивача 12836,28 Швейцарських франка, відповідач придбав 9500 Швейцарських франка замість 12836,28, що станом на 03.03.2015 року, за мінусом повернутих 8437 грн. 09 коп., становить 78536 грн. 73 коп.. Прохають суд визнати недійсним правочин з утримання 28,6% додаткової комісії за купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку; стягнути з відповідача на користь позивача заподіяні збитки в сумі 78536 грн. 73 коп. та 25000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Відповідач позовні вимоги не визнав, дав пояснення, що позивач, підписуючи 12.12.2014 року заяву на придбання валюти, надав згоду на умови, передбачені договором та додатком № 1 до договору у вигляді тарифів на операції та послуги банку. Отже клієнт був повідомлений про встановлені тарифи Головної Контори Банку від 17.12.2014 року в розмірі додаткової комісії на купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку 28,6%. На момент виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем діяла Постанова Правління Національного банку України № 758 від 01.12.2014 року « Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до п.п.12 п.6 якої уповноважені банки були зобов'язані для здійснення купівлі іноземної валюти за дорученням клієнтів попередньо зараховувати кошти в гривнях на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 «Кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку» Із цього рахунку кошти можуть бути перераховані для купівлі іноземної валюти не раніше четвертого операційного дня з дня зарахування гривень на цей рахунок. Уповноважений банк перераховує на рахунок 2900 такий обсяг коштів у гривнях, що достатній для здійснення операцій з купівлі зазначеного в заяві обсягу іноземної валюти, перерахованого за курсом гривні до іноземної валюти в день зарахування коштів у гривнях на рахунок 2900, але не нижче ніж офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банкомУкраїни на цей день. У разі зміни курсу іноземної валюти в день здійснення операції з купівлі іноземної валюти уповноваженим банкам дозволяється додатково зараховувати кошти в гривнях на рахунок 2900 у сумі, що не вистачає для виконання заяви клієнта про купівлю іноземної валюти. Коли клієнт не має можливості перерахувати додатково суму гривень на купівлю іноземної валюти та згоден на придбання меншої суми іноземної валюти, банк здійснює купівлю іноземної валюти на суму, меншу, ніж зазначена в заяві про купівлю іноземної валюти. З моменту зарахування позивачем коштів на придбання валюти 11.12.2014 року, Банком на четвертий операційний день 17.12.2014 року було придбано 9500 Швейцарських франків, відповідно до встановленого курсу на міжбанківському ринку, а не по відношенню до курсу НБУ. Оскільки одностороння зміна зобов'язання передбачена п.2.1.4 Договору рахунку в іноземній валюті, дії Банка щодо встановлення додаткової комісії є правомірними. Так як договором рахунку в іноземній валюті передбачено виникнення зобов'язання для клієнта в односторонньому порядку, встановлена додаткова комісія не порушує вимоги норм ЦК України, є правомірною, а тому даний правочин є дійсним. Умовами договору рахунку в іноземній валюті передбачено умови зміни тарифів, про що був повідомлений позивач та погодився на додаткову комісію, тому вини та протиправних діянь з боку банка відсутні, так як і відсутня завдана моральна шкода позивачу. Обрахований позивачем розмір матеріальної школи є необґрунтованим та ніякими доказами не забезпечений, дії банку не є протиправними та немає вини відповідача, а тому збитків та шкоди банк позивачу не завдав, а тому у стягненні збитків та моральної шкоди прохають позивачу відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.

В судовому засіданні встановлено, що онук позивача ОСОБА_2 навчається в Лейсін Амерікан Скул СР 108 в м.Лейсфн в Швейцарії.

В навчальному закладі йому був наданий рахунок № 109828 від 04.11.2014 року на оплату навчання, відповідно до якого необхідно сплатити 16650 Швейцарських франків.

З метою оплати рахунку позивач звернувся до філіалу ПАТ «Банк «Київська Русь» в м.Кременчуці, де 10.12.2014 року йому запропонували укласти гривневий банківський рахунок № 127846-48.5.

Згідно додатку №1 до зазначеного договору тариф на проведення розрахунків клієнта зі списання безготівкових коштів за дорученням клієнта становить 35 доларів США.

11.12.2014 року позивач поповнив зазначений рахунок на 212000 грн., які відповідач мав витратити на придбання на міжбанківському валютному ринку Швейцарських франків та перерахування їх до Лейсін Амерікан Скут СР 108.

12.12.2014 року позивач склав заяву на придбання валюти. Відповідно до даної заяви банку надано право утримувати комісійну винагороду у гривнях у розмірі 0,5% та клієнт доручає банку перерахувати до Пенсійного фонду України суму збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 0,5% від суми в гривнях, що витрачена на купівлю іноземної валюти.

Для зарахування придбаної валюти та здійснення розрахунків 15.12.2014 року між позивачем та Банком був укладений банківський рахунок №1 .

17.12.2014 року банк придбав 9500 Швейцарських франків, витративши на це 156490грн.26 коп. за курсом 164725,69 грн. за 100 Швейцарських франка.

Відповідно до додатку до протоколу засідання ТК від 17.12.2014 року № 17/12 за купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному рахунку з позивача була утримана додаткова комісія в розмірі 28,6%.

Кошти за призначенням були перераховані відповідачем 19.12.2014 року.

Залишок коштів в сумі 8437 грн.09 коп. були повернуті позивачу згідно заяви на видачу готівки № 9776 від 18.01.2015 року, за що була утримана комісія в сумі 84 грн.37 коп..

Додатком № 1 до договору від 10.12.2014 року взагалі не передбачена комісія за купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку.

Пунктом 2.1.4 договору банківського рахунку №1 від 15.12.2014 року передбачено, що банк має право в односторонньому порядку вносити зміни до Тарифів на операції та послуги, про що банк повідомляє клієнта за 20 днів до набрання чинності цих змін шляхом оприлюднення інформації щодо нових Тарифів на інформаційних стендах банку та на офіційному сайті. Клієнт, у разі незгоди зі змінами/доповненнями до Тарифів, зобов'язаний повідомити про це банк впродовж 20 днів з моменту оприлюднення Банком інформації щодо запланованої зміни Тарифів з метою вирішення питання про розірвання Договору і закриття Рахунку, Проведення Клієнтом операцій за Рахунком після набуття чинності новими Тарифами підтверджує згоду Клієнта з новими Тарифами.

Аналогічний зміст обов'язку банку викладений і в п.2.1.4 договору банківського рахунку № 137846-48.5 від 10.12.2014 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Із змісту п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року вбачається, що згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією із сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Суд вважає, що утримання банком з грошових коштів позивача додаткової комісії в розмірі 28,6%, без належного повідомлення позивача про зміну тарифу, є порушенням умов договору, а саме, недодержанням банком під час вчинення правочину вимог про купівлю іноземної валюти, а тому необхідно правочин щодо утримання відповідачем 28,6% додаткової комісії за купівлю іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку визнати недійсним.

В Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому для захисту майнового права , з урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, наслідки, визначені в законі, повинні застосовуватися незалежно від того, чи наведені вони у позовній заяві.

В ст.216 ЦК України також зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи, що позивач передав банку для придбання валюти 212000 грн., за які були придбані 9500 швейцарських франка та витрачено 156490 грн.26 коп., із заяви від 12.12.2014 року вбачається, що при купівлі іноземної валюти позивач повинен сплатити 0,5% комісійної винагороди у гривнях та 0,5% перерахувати до Пенсійного фонду України, що становить 1564 грн. 90 коп., повернуто позивачу 8437 грн.09 коп. та взято за зняття коштів з рахунку комісію в сумі 84 грн.37 коп., суд вважає що в зв'язку з визнанням правочину недійсним необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 45423 грн.38 коп..

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

В п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням діючого законодавства та встановлених судом обставин, віку позивача, його душевних страждань, суд вважає, що позивачу винними діями відповідача спричинена моральна шкода в сумі 5 тис. грн..

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є витрати, які особа мусила зробити для відновлення свого порушеного права. Збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В позовній заяві зазначено, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань та внаслідок його неправомірних дій, позивач не зміг придбати 3336,28 швейцарських франків, обґрунтування та розмір витрат, яких особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, чи розмір доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, в матеріалах справи відсутнє, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків позивачу відмовити.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 79,88,212,213,215 ЦПК України, ст. 23, 215, 203, 216 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк» Київська Русь» про визнання правочину недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним правочин, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк» Київська Русь» 12.12.2014 року № 1 про купівлю іноземної валюти в частині утримання додаткової комісії за купівлю іноземної валюти в розмірі 28,6% .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Київська Русь» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 45423 ( сорок п'ять тисяч чотириста двадцять три) грн.38 коп..

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк »Київська Русь» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п'ять тисяч) гри.00 коп..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк» Київська Русь» на користь держави судовий збір в сумі 697 грн. 83 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів.

Суддя