Справа № 755/4348/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Корнієнко О.С., Івіній М.Ю., Сазоновій В.Г., Локтковій І.С.,

Іовій О.О., Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом: ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати спірну квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке набуте ними за час шлюбу; визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з відповідачем ОСОБА_4 з 07 травня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В їхній сім'ї також жив і неповнолітній син дружини від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зараз проживає у свого рідного батька.

З вересня 2004 року, ще до реєстрації шлюбу, і до жовтня 2010 року їхня сім'я проживала в приватному житловому будинку АДРЕСА_2 Будинок - на дві половини, в одній живе його мати ОСОБА_7, в другій половині жили він, його дружина, її син ОСОБА_8 від першого шлюбу та їхній спільний син ОСОБА_6. За його усною домовленістю з відповідачем остання не реєструвалася по АДРЕСА_2 а тимчасово було зареєстрована в гуртожитку по АДРЕСА_3, так як вона перебувала на обліку у молодіжному сімейному кооперативі для придбання житла за державною програмою для молодих сімей, де 30 відсотків вартості квартири сплачує держава, а 70 відсотків - отримувач квартири (подружжя). І у жовтні 2010 року, згідно вищезазначеної програми для молодих сімей, їхня сім'я за спільні сімейні кошти подружжя придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 68,70 кв. метрів. Частину грошей в сумі 5 000 доларів США на придбання вищевказаної квартири дала їм, подружжю, його мати - ОСОБА_7, які вона отримала від продажу у грудні 2009 року належного їй на праві власності житлового будинку в АДРЕСА_4. Решту суму коштів для придбання квартири дала мати дружини. З листопада 2010 року по травень 2014 року їхня родина проживала в вищезазначеній спірній квартирі, в якій, згідно довідки (форми 3) з житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 406, зареєстровані відповідач та їхній син ОСОБА_6. Квартира приватизована, дружина оформила її на себе і сина ОСОБА_6, які є співвласниками квартири в рівних долях, тобто і відповідачу, і сину на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири кожному. Зараз в цій квартирі з червня 2014 року проживає він один. Після заселення в листопаді 2010 року в зазначену спірну квартиру він разом з відповідачем, за спільні сімейні кошти подружжя, зробили косметичний ремонт у квартирі, купили меблі, побутовому технічку та інші речі, необхідні для сімейного життя. Він багато працював, намагався зробити все, щоб сім'я була забезпечена. Перебуваючи в шлюбі з відповідачем, він завжди віддавав дружині більшу частину своєї заробітної плати, яка використовувалась нею на оплату квартири та комунальних послуг, інші побутові потреби. Після дорожньо-транспортної пригоди, в яку він потрапив 28 січня 2008 року разом з сином ОСОБА_6, ідучи з ним додому з дитячого садочку, він всі виплати по листам тимчасової непрацездатності та згодом заробітні плати витрачав на своє і сина лікування та інші потреби сім'ї. Він постійно займався вихованням сина ОСОБА_6, водив його у дитячий садок, потім - до школи, супроводжував його в гурток по вивченню спортивної боротьби карате, до басейну на Ленінградській площі, постійно забирав сина зі шкоди, спілкувався з вчителями, так як дружина постійно хворіла та не мала фізичної можливості займатися дитиною. Через хворобу відповідач звільнилася з роботи. У травні 2014 року він оформив відпустку і 28 травня цього ж року разом із сином та дружиною поїхали на один місяць відпочивати до Італії. там в цей же час проживала і мати дружини. Ніякої мови про операцію сина чи необхідність в її проведенні в Італії у нього з дружиною не було. Так як 24 червня 2014 року йому необхідно було виходити на роботу, 23 червня він приїхав до Києва, а дружина з сином залишились ще на тиждень - два в Італії для того, що син, зі слів дружини, пройшов медичне обстеження. Але до цього часу відповідач з сином ОСОБА_6 до Києва так і не повернулись. Поки його не було в Києві, зі спірної квартири за невідомих обставин пропали всі правовстановлюючі документи на квартиру, 200 доларів США та його золоті вироби (золотий хрест), і він був вимушений на вхідних дверях замінити замки. Він не згоден з тим, що в даний час дружина з сином нелегально, без будь-яких законних підстав, продовжують знаходитись в Італії, так як ще влітку 2014 року закінчилися візи по перебуванню їх за кордоном. В даний час він проживає в спірній квартирі, сам зараз оплачує квартплату та всі комунальні послуги. Таким чином, вищезазначена спірна квартира, яка була придбана подружжям, ним та відповідачем, за спільні сімейні кошти, є їхньою спільною сумісною власністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що до 2008 року сторони проживали у будинку АДРЕСА_2, який належав на праві власності матері позивача - ОСОБА_7 та позивачу в рівних частках по ? кожному. В 2008 році сторонами за державною програмою 60 % * 40 % було придбано спірну квартиру. Також на придбання спірної квартири в 2009 році мати позивача надала 5000 доларів США, решту суми надала мати відповідача. В листопаді 2010 року сторони заселилися у спірну квартиру, зробили там ремонт, придбали меблі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с.66-71). Пояснила суду, що відповідач до придбання спірної квартири була зареєстрована разом із своїм старшим сином у гуртожитку. При цьому, позивач разом зі своєю матір'ю відмовилися зареєструвати у будинку АДРЕСА_2 навіть їхнього з позивачем спільного сина, у зв'язку з чим останній був зареєстрований також у гуртожитку разом із відповідачем.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу заслухати за його відсутності та письмові пояснення, в яких проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Уповноважений представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи ОСОБА_5 та представника третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 276, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу було відмовлено (а.с.60).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнання права власності на ? частину квартири, сторона позивача посилається те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти сторін як подружжя за програмою для молодих сімей, при цьому суму коштів у розмірі 5000 доларів США було надано матір'ю позивача, іншу частину - проінвестовано за державною програмою, а решту коштів надано матір'ю відповідача.

Так, 22 грудня 2008 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір про фінансування будівництва житла за програмою «60 * 40» № 595/Ал, відповідно до умов якого ОСОБА_4 бере участь у фінансуванні будівництва жилого будинку по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 (ІІ черга), із розрахунку: 40 % - за кошти міського бюджету та 60 % - за кошти громадян (а.с. 72-73).

Відповідно до п.п. 1, 3 вказаного договору, об'єктом фінансування є квартира НОМЕР_1, кількість кімнат - 2, поверх - 12, площа квартири - 69,91 кв.м. Вартість об'єкту фінансування (60%) складає 302 801,18 гривень з ПДВ, виходячи з вартості будівництва 4 331,30 гривень за 1 кв.м. загальної площі квартири згідно з проектом. Плановий термін введення будинку в експлуатацією - ІV квартал 2009 року.

В подальшому, 05 серпня 2010 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено додатковий договір до договору про фінансування будівництва житла за програмою «60 * 40» № 595/Ал, відповідно до якого, у зв'язку із завершенням будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 (ІІ черга) сторонами визначено вартість об'єкта фінансування: /60%/ складає 296 405,26 гривень з ПДВ, виходячи з вартості будівництва 4 204,33 гривень за 1 кв.м. загальної площі квартири (а.с.85-86).

Відповідно до п. 4 вказаного додаткового договору, для отримання свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_4 завершує розрахунки по пункту 4 (ІІ етап) договору, перерахувавши Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) кошти в сумі - 8 744, 14 гривень в тому числі ПДВ - 1 457,35 гривень протягом 10 банківських днів після підписання цього додаткового договору.

Як вбачається з квитанції № 25 від 06 серпня 2010 року, ОСОБА_4 в рахунок сплати останнього платежу за фінансування будівництва спірної квартири було сплачено суму коштів у розмірі 8 744, 14 гривень (а.с.87).

Відповідно до довідки № 595/Ал від 13 серпня 2010 року, виданої Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_4 кошти за двокімнатну квартиру НОМЕР_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 в сумі 296 405,26 гривень згідно договору на фінансування будівництва житла за програмою 60*40 № 595/Ал від 22 грудня 2008 року та додаткового договору до нього надійшли на розрахунковий рахунок Головного управління житлового забезпечення (а.с.216).

20 серпня 2010 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах (а.с.88).

Згідно технічного паспорту на квартиру НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1, квартира розташована на дванадцятому поверсі тринадцяти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 36,6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 19,8 кв.м., 2-а кімната - 16,8 кв.м., кухні площею - 11,1 кв.м., вбиральні - 1,5 кв.м., ванної - 3,6 кв.м., коридору - 14,0 кв.м., комори - 1,9 кв.м. Квартира обладнана балконом - 1,8 кв.м. Загальна площа квартири - 70,5 кв.м. Висота приміщень - 2,76 кв.м. (а.с. 81-82).

Відповідно до довідки форми 3 № 372 від 18 лютого 2015 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.18).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним.

Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 Цивільного процессуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що являється матір'ю позивача. З жовтня 2004 року позивач та відповідач проживали спільно з нею у її будинку за адресою: АДРЕСА_2. В даному будинку вони проживали шість років. В 2007 році вона придбала будинок в Таращинському районі Київської області, який у 2009 році продала та у вересні 2010 року надала відповідачу кошти в сумі 5000 доларів США на придбання квартири, проте не знала якої саме квартири. При цьому, до вересня 2010 року вони з сином та невісткою не обговорювали питання спірної квартири, вона навіть нічого не знала про її існування. Її син за рік до вересня 2010 року лише говорив їй, що вони з дружиною планують придбати квартиру. В жовтні 2010 року її син та відповідач переїхали до спірної квартири. Коли вони переїхали до квартири, в квартирі був лише лінолеум та умивальники. Потім позивач та відповідач клеїли там шпалери. Також, вони перевезли з її будинку м'який куток, тумби, два коври, стіл, стільці. Вона три-чотири рази щомісяця приходила до спірної квартири. Щодо часу початку будівництва спірної квартири, зазначила, що даний факт їй не відомий. Наразі у спірній квартирі проживає її син, сплачує всі комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила суду, що була сусідкою ОСОБА_7 та проживала за адресою: АДРЕСА_6. Вона знайома зі сторонами та ОСОБА_7 Зазначила, що п'ять років назад приблизно в кінці вересня - на початку жовтня 2010 року вона, перебуваючи в будинку ОСОБА_7, була присутня при тому, як ОСОБА_7 діставала кошти в розмірі 5000 доларів США, які зі слів ОСОБА_7, остання передала невістці з сином на придбання квартири, що будується на ДВРЗ, так як їм не вистачає коштів. Кому саме дані кошти були надані, невістці чи сину, вона не бачила, лише бачила, як ОСОБА_7 гроші діставала. Також, зазначила, що про вказану квартиру ОСОБА_7 їй розповідала не одноразово.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, сторона відповідача посилалася та той факт, що ОСОБА_4 вносилися кошти на будівництво спірної квартири особисто, при цьому кошти у розмірі 60% загальної вартості квартири за програмою будівництва надавалися її матір'ю, яка проживає та працює в Італії. При цьому, позивач не приймав участі у фінансуванні будівництва спірної квартири.

Відповідно до п. 4 договору про фінансування будівництва житла за програмою 60*40 № 595/Ал від 22 грудня 2008 року, розрахунки за квартиру здійснюються шляхом перерахування ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 60% вартості квартири у два етапи: І етап - до 09 січня 2009 року в сумі 239 717,60 гривень, крім цього ПДВ - 47 943,52 гривень всього з ПДВ - 287661,12 гривень, що становить 95 % вартості об'єкту фінансування.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що являється матір'ю відповідача ОСОБА_4 З 2001 року вона проживає в Італії та заробляє близько 1400 євро щомісячно. Зазначила, що коли її донька вийшла заміж за ОСОБА_3, остання проживала у поганих умовах. В той же час, донька працювала в міліції і там їй запропонували програму отримання житла - 60 % на 40 %. Тоді донька попросила у неї допомоги у фінансуванні житла, на що вона погодилася. В 2008 році кошти, що вона мала на рахунку ПриватБанку у розмірі 20 000 євро, вона перевела на рахунок доньки у ВАТ КБ «Надра». Згодом, вона стала пересилати кошти за допомогою переказів «Вестерюніон». В січні 2009 року донька внесла перший внесок за квартиру, влітку 2009 року донька внесла другий внесок. При цьому, сторона позивача взагалі нічого не знала про квартиру, ніхто не приймав участі у фінансуванні. Позивач, же дізнавшись про будівництво квартири, зрадів, а згодом навіть казав, що бажав би, щоб гроші пропали та квартиру недобудували.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що працювала разом з відповідачем у міліції в слідчому відділі. З того ж часу, їй відомо, що відповідача утримували її мати, навіть коли народилися діти. При цьому, чоловік ніколи не утримував ОСОБА_4 Останнім часом він працював на кондитерській фабриці та його заробітної плати вистачало на цигарки та бензин. Їй відомо, що гроші на спірну квартиру висилала саме мати відповідача з Італії, так як умови проживання у доньки були погані. В той час, діяла програма забезпечення житлом, де 60 % вартості житла сплачував працівник, а 40 % - держава. В 2008 році ОСОБА_4 почала збирати документи на спірну квартиру, в 2009 році вона її придбала, а влітку 2010 року ОСОБА_4 з чоловіком переїхали до квартири. Вона приходила до квартири, при цьому ремонт у квартирі робити не треба було, вони лише поклали кахель.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що знає ОСОБА_4 з 2008 року. Їй відомо зі слів відповідача, що кошти для придбання спірної квартири надала мати відповідача, так як працювала в Італії і пересилала їй кошти, а позивач до цієї квартири не має ніякого відношення. ОСОБА_4 на роботі оформлювала всі документи по спеціальній програмі, а мати пересилала кошти автобусом та грошовими переказами. Про іншу фінансову допомогу у придбанні квартири від інших осіб, їй нічого невідомо. При цьому, сам ОСОБА_3 ніколи не заперечував того, що кошти на квартиру висилалася саме мати позивача.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила суду, що тривалий час знає ОСОБА_4 Щодо обставин придбання спірної квартири, зазначила, що зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що вона більше десяти років працювала в міліції і саме там оформила програму для фінансування будівництва 60*40, при цьому кошти на придбання квартири пересилала мати відповідача з Італії. Приблизно восени - влітку 2010 року ОСОБА_4 з чоловіком переїхали до спірної квартири. При цьому, ремонт у квартирі вони не робили, так як житло є соціальним та ремонт вже був зроблений. Коли, ОСОБА_4 разом з дитиною від'їжджали до Італії на лікування сина, то лікарі казали, що можливо це надовго. Саме в той час, ОСОБА_4 оформила на неї довіреність для того, щоб вона здавала спірну квартиру, а кошти пересилала в Італію. Також, ОСОБА_4 надала їй свою картку для сплати комунальних послуг за квартиру. Коли ж з Італії повернувся ОСОБА_3, то був проти здачі квартири в оренду та змінив замки, з того часу вона не має доступу до квартири.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що являється рідним братом ОСОБА_4 Його сестра тривалий час працювала в органах МВС та по угоді 40*60 придбала квартиру. Фінансуванням будівництва квартири займалася його з відповідачем мати - ОСОБА_12, яка працює та проживає в Італії з 2001 року, маючи в середньому заробіток від 800 до 1000 євро щомісячно. Інші особи, включаючи позивача кошти на квартиру не надавали. Зазначив, що доступу до квартири наразі не має. Щодо проведення ремонту у спірній квартирі, зазначив, що дана квартира вже була зроблена «під ключ» та ремонту не потребувала.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що являється дружиною рідного брата відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_16 Спірна квартира придбавалася відповідачем за програмою, де частину коштів вносить людина, а частину - держава. Коштів для придбання квартири, ОСОБА_4 не мала, всі кошти пересилала мати відповідача з Італії - ОСОБА_12. Мати відповідача в Італії також позичила частину коштів, так як не вистачало. Перший чоловік відповідача, батько її сина ОСОБА_8., який проживає та працює в Італії, так як квартира придбавалася і на ім'я його сина, надав 5000 євро для придбання спірної квартири. Про фінансову допомогу з боку матері позивача, їй нічого не відомо. Знає лише те, що остання подарувала тюль у спірну квартиру. Зазначила, що вона з чоловіком також проживають у квартирі, яку придбала свекруха, виплачуючи вартість квартири частинами на протязі дванадцяти років.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив суду, що є товаришем сина відповідача - ОСОБА_8. В 2009 році один раз він був свідком того, як мати ОСОБА_8. - ОСОБА_4 знімала гроші з банкомату у розмірі 1900 чи 2000 євро. ОСОБА_16 сказав йому, що вказані кошти на квартиру їм пересилає бабуся з Італії.

Свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що є товаришем сина відповідача - ОСОБА_8. Зі слів товариша йому відомо, що його мати працювала в органах МВС і від держави по спеціальній програмі по відсоткам придбала квартиру. Гроші на придбання квартири їй висилала з Італії бабуся ОСОБА_8. Взимку 2008 року, влітку 2009 року він особисто був присутнім під час того, як мати ОСОБА_8. знімала кошти з банкомату.

Аналізуючи покази свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 в їх сукупності з письмовими доказами у справі, суд приходить до висновку, що кошти за спірну квартиру, внесені за договором про фінансування будівництва житла за програмою 60*40 № 595/Ал від 22 грудня 2008 року та додаткового договору до нього, є особистою власністю відповідача, які набуті останньою за рахунок матеріальної допомоги здійсненою її матір`ю. зазначені обставини знайшли своє відображення у відповідних квитанціях про перерахування відповідних сум з депозитного вкладу SAMDN2279, відкритого на ім'я ОСОБА_12 на відповідний рахунок ОСОБА_4, відкритий у ВАТ КБ «Надра Банк», а також квитанціями про перерахування коштів з депозитного рахунку ВАТ КБ «Надра Банк», відкритого на ім'я ОСОБА_4, квитанціями № 5364 від 25 липня 2008 року, № 2185 від 28 липня 2008 року, квитанціями № б/н від 20 грудня 2008 року, № б/н від 20 грудня 2008 року, № б/н від 08 листопада 2008 року. № б/н від 29 грудня 2008 року, № б/н від 27 грудня 2008 року про зарахування коштів на рахунок, а також відповідними платіжними про перерахування коштів з боку ОСОБА_12 на рахунок ОСОБА_4 на суму коштів у розмірі 1 999, 00 євро, 1999,00 євро, 1999,00 євро, 1999,00 євро, 4800,00 євро, 1150,00 євро. Крім того, вказані перерахування коштів збігаються у часовому проміжку із відповідними внесеннями коштів на фінансування будівництва. При цьому суд зазначає, що стороною позивача не заперечується факт перерахування зазначених коштів, в рахунок сплати договором про фінансування будівництва житла за програмою 60*40 № 595/Ал від 22 грудня 2008 року та додаткового договору до нього, матір'ю відповідача.

При цьому, суд критично відноситься до тверджень сторони позивача та показів свідка ОСОБА_7 в частині надання відповідачу з боку ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, з огляду на наступне.

Так, дійсно 24 листопада 2009 року між ОСОБА_21 та ОСОБА_7 було укладено попередній договір на укладення в майбутньому договору купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_7 (а.с.20).

В подальшому, між ОСОБА_7 та ОСОБА_21 було укладено договір купівлі-продажу будинку, за яким ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_21 житловий будинок АДРЕСА_8 (а.с.52).

При цьому, з показів свідка ОСОБА_7 вбачається, що остання передала грошові кошти в розмірі 5000 доларів США відповідачу у вересні 2010 року, в той час як останній платіж в рахунок сплати коштів за будівництво квартири було внесено відповідачем 06 серпня 2010 року, що підтверджується квитанцією № 25 від 06 серпня 2010 року (а.с.87), з огляду на що стає очевидним часова неможливість надання коштів у розмірі 5000 доларів США з боку ОСОБА_7 на придбання спірної квартири, оскільки остання придбана раніше, ніж було надано, за твердженнями сторони позивача та свідків, відповідну суму коштів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати придбану квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та відповідно визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину спірної квартири.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частину квартири.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 63 Сімейного кодексу України, ст.ст. 331, 368 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про кооперацію», п. п. 23, 24, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 4, 10, 11, 57, 59-61, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частину квартири - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: