АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/916/15 Головуючий 1 інстанції Бородіна Н.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги Харківської міської ради, ОСОБА_1 та першого заступника прокурора міста Харкова в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування вимог зазначила, що 07 серпня 2011 року померла ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

22 жовтня 2008 року ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, за яким належну їй квартиру АДРЕСА_3 вона заповіла їй та ОСОБА_4, а квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_5

Про наявність заповіту ОСОБА_6 вона випадково дізналася лише у червні 2014 року під час перевезення особистих речей померлої з АДРЕСА_4 на адресу АДРЕСА_5. Під час вивантаження деяких із речей, зокрема, книг з домашньої бібліотеки було виявлено поміж сторінок однієї з книг оригінал заповіту від 22 жовтня 2008року, який до цього часу ніхто не бачив та не знав про його існування.

27 червня 2014 року вона звернулась до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину ій було відмовлено та розяснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом.

На час смерті спадкодавця та до теперішнього часу вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, та здійснює усі витрати повязані із утриманням квартири.

Просить визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, що померла 07 серпня 2011 року.

Відповідач - Восьма Харківська державна нотаріальна контора в поданих запереченнях зазначала, що не може бути відповідачем у даній справі та просила розглянути справу без участі їх представника .

Співвідповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги визнали.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2014 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_8 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, в два місяці, який рахувати з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2014 року усунуто описку, вказано по тексту рішення прізвище ОСОБА_8 як «Веретяк», прізвище ОСОБА_6 як «Тюря», прізвище Кулініч як «Кулинич».

Не погоджуючись з рішенням суду Харківською міською радою подано апеляційну скаргу, в який просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Зазначають, що судом не було зясовано чи визнано спадщину відумерлою та чи передано її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, не було встановлено на час подання позовної заяви та вирішення справи по суті хто є власником вказаних квартир.

Вказують, що спадщина жодним спадкоємцем у встановлений законом строк прийнята не була та відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2013 року та Київського районного суду міста Харкова від 17 березня 2014 року квартири АДРЕСА_6 та № 19 по вул. Академіка Вальтера, 12 в місті Харкові визнано відумерлою спадщиною та передано до комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 26 березня 2014 року № 181 квартира АДРЕСА_7 була надана ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину як особам, які знаходилися на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити та скасувати право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_8 в порядку спадкування.

Зазначає, рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2013 року квартиру АДРЕСА_9 визнано відумерлою спадщиною та передано до комунальної власності територіальної громади м. Харкова. 12 червня 2014 року на підставі рішення виконкому Харківської міської Ради від 26 березня 2014 року їй як співробітнику прокуратури був виданий ордер на цю квартиру з урахуванням її малолітнього сина. Квартира ними приватизована.

13 листопада 2014 року нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори було оформлено право власності на її квартиру на імя ОСОБА_9 30 грудня 2014 року її було повідомлено, що міграційною службою в квартиру було прописано позивача.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора міста Харкова в інтересах малолітнього ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити, оскільки рішення суду є необґрунтованим, судом не виконано вимогу закону щодо повного і всебічного з'ясування обставин,не залучені до участі у розгляді всі особи, інтересів, прав та обовязків яких стосується дане рішення.

Зазначає, що судом не враховано, що спадщина жодним із спадкоємців у встановлений законом строк прийнята не була, а, отже, відповідачем по даній справі повинна бути територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що скарги Харківської міської ради та першого заступника прокурора м.Харкова підлягають задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню частково.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд виходив з того, що строк нею для прийняття спадщини пропущено з поважних причин і відповідачем визначено належну особу.

Повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 22 жовтня 2008 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого належну їй квартиру АДРЕСА_1 вона заповідала своїй дочці ОСОБА_3 - позивачці по справі - та онуці ОСОБА_4 в рівних частинах кожній, а квартиру АДРЕСА_2 своєму онукові ОСОБА_5

07 серпня 2011 року ОСОБА_6 померла.

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Восьмої ХДНК з заявою про прийняття спадщину.

Відповідно до вимог ст. ст.1270, 1268,1269,1272,ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 предявлено позов до спадкоємців, які не прийняли спадщину.

В позовній заяві ОСОБА_3 відповідачами визначені 8ХДНК та ОСОБА_4 і ОСОБА_5, яким ОСОБА_6 заповіла це майно і які є її позивачки- дітьми.

З довідки адресно-довідкового бюро на а.с. 15 вбачається, що станом на серпень 2014 року час розгляду справи - ОСОБА_4 з 2005 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5 зареєстрований за цією адресою з грудня 2006 року; позивачка ОСОБА_3 зареєстрована за цією ж адресою з 26 вересня 1995 року(а.с.10-11).

В позовній заяві ОСОБА_3 також зазначає, що всі вони зареєстровані за цією адресою: АДРЕСА_10.

Тобто, ніхто з сторін за місцем знаходження спадкового майна на час смерті спадкодавиці не зареєстрований.

Померла ОСОБА_6 була зареєстрована за іншою адресою і згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 23 липня 2014 року на день смерті була зареєстрована одна(а.с.12).

У шестимісячний строк до нотконтори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

За таких обставин посилання ОСОБА_3, що на день смерті ОСОБА_6 вона разом з сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали разом в квартирі №19 житлового будинку №12 по вул. Ак. Вальтера в м. Харкові безпідставні.

Позов предявлено до осіб, які хоча і є спадкоємцями, однак не є спадкоємцями, які прийняли спадщину.

Згідно п. 23 цієї ж постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Беззаперечних доказів щодо сумісного проживання сторін разом зі спадкодавцем не надано.

До справи представником ОСОБА_3 надано ксерокопію лицьової сторони історії хвороби ОСОБА_5, яка ніким не завірена і не вказано дату її видачі, та ксерокопію лікарняного свідоцтва про смерть ОСОБА_5 з зазначенням його місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, це не є належним доказом щодо проживання ОСОБА_5 за цією адресою і на час смерті ОСОБА_6, оскільки свідоцтво видано станом на 30 жовтня 2014 року, тобто, через три роки після смерті ОСОБА_6

При цьому, як вже зазначено, ОСОБА_5 був зареєстрований з 2006 року і до вересня 2014 року за адресою: АДРЕСА_10.

Про це зазначено і в лікарняному свідоцтві про смерть ОСОБА_5

За таких обставин належним відповідачем по справі є територіальна громада в особі Харківської міської ради.

Оскільки позов предявлено до неналежного відповідача судова колегія не входить в обговорення питання щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини та визначення або відмови у визначенні додаткового строку для її прийняття.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Підстав для скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_11 не вбачається, оскільки предметом розгляду цієї справи є тільки питання визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Харківської міської ради та першого заступника прокурора міста Харкова задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: