Справа № 541/649/15-ц
Номер провадження 2/541/430/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 червня 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого - судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою ,-

в с т а н о в и в :

В березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з цим позовом до відповідачки ОСОБА_3, посилаючись на порушення нею його житлових прав і житлових прав їхнього неповнолітнього сина.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлений позов підтримали, просили зобов'язати відповідачку не чинити їм перешкод у користуванні та вільному доступі до квартири, в якій вони зареєстровані, та де знаходяться їхні особисті речі. З пояснень сторони позивачів слідує, що вони обоє зареєстровані в квартирі НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є відповідачка ОСОБА_3. Після припинення шлюбу між позивачем і відповідачкою в лютому 2015 року, у відсутність позивачів в помешканні, відповідачка змінила замки на вхідних дверях квартири та перестала допускати їх в це житло. Як вбачається з пояснень позивачів, цим порушуються їхні житлові права, оскільки іншого житла вони не мають, в цьому житлі знаходяться їхні особисті речі і майно.

Відповідачка ОСОБА_3 заявлений позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. В останнє судове засідання не прибула, подавши письмову заяву, за змістом якої справу просила розглянути у її відсутність / а.с. 68 /. З пояснень цієї сторони вбачається, що вона є власником конкретної квартири, в якій окрім колишнього чоловіка, зареєстрований і їхній неповнолітній син. В своїх поясненнях відповідачка підтвердила ту обставину, що вона дійсно змінила замки на вхідних дверях квартири і не бажає, щоб її колишній чоловік, після припинення їх шлюбу, проживав з нею в одному помешканні, оскільки той вимагає подарувати частину квартири їхньому сину. Перешкод в користуванні квартирою сину вона не чинить, хоча дійсно не дає йому ключів від замків на вхідних дверях, бо той може передати їх позивачу ОСОБА_1. З цих підстав, на її думку, син має узгоджувати з нею час прибуття в квартиру і знаходитися там у її присутність.

Відповідно до положень ст. 60 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Представник третьої особи від Миргородської міської ради Полтавської області Усатова Є.П., яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 28 /, за результатами розгляду справи висловила міркування про те, що заявлений позов в інтересах неповнолітньої особи підлягає до задоволення, а при вирішення позову ОСОБА_1 вона покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивачів та відповідачки, міркування представника третьої особи, показання допитаного свідка, дослідивши письмові докази по справі, та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов слід задовольнити з наступних обгрунтувань.

Судом встановлено, що 12 квітня 1997 року на підставі відповідного нотаріально посвідченого договору відповідачка ОСОБА_3. прийняла в дар квартиру НОМЕР_1, що знаходяться по АДРЕСА_1. З того часу її право власності на це житло зареєстроване в органах бюро технічної інвентаризації / а.с. 4, 6/.

Як вбачається з копії рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 з 08 лютого 1997 року по дату винесення згаданого судового рішення перебували у зареєстрованому шлюбі і цей шлюб припинено за позовом відповідачки / а.с. 5, 7 - 8 /.

Від цього шлюбу ці сторони мають неповнолітнього на даний час сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження згаданої особи, який є студентом одного із полтавських університетів / а.с. 15 /.

Як вбачається із витягів з паспортів позивачів ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2, обоє вони зареєстровані в квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, відповідно з травня та липня 1997 року і по теперішній час, тобто, мають речове право користування конкретним житлом / а.с. 12 - 13, 16 - 17 /.

Допитаний, як свідок ОСОБА_5 / а.с. 42 /, суду показав, що протягом лютого - березня 2015 року позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до нього, як до голови будинкового комітету, по питанню не допуску його та його неповнолітнього сина відповідачкою в квартиру, за місцем їх реєстрації та з приводу того, що та змінила замки на вхідних дверях квартири НОМЕР_1 і не надає їм ключів від неї. Через відсутність належних повноважень, свідок не зміг посприяти у захисті їх права. Згадані показання підтверджують зміст заявлених позовних вимог.

Як видно з письмових доказів, наданих стороною позивачів, з приводу порушення їхніх речових житлових прав мали місце звернення до органів міліції та Служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, за результатами яких з відповідачкою ОСОБА_3 проводилися профілактичні бесіди, які позитивних результатів не мали / а.с. 9, 11/.

Факт порушення житлових прав позивача ОСОБА_1 відповідачкою серед іншого визнається нею і підтверджується копією її листа, адресованого цьому позивачу 18 лютого 2015 року, в якому вона в категоричній формі наполягає на знятті позивача з реєстрації з належної їй на праві приватної власності квартири через припинення шлюбу / а.с. 52, 53 /.

За змістом ст. 156 ч. ч. 1, 4 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Крім того, як вбачається зі ст. 9 ч. 4 ЖК України та ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного речове право позивачів на користування житлом є непорушним, оскільки грунтується на чинному законодавстві України, а відтак підлягає безумовному захисту. З цих підстав заявлені відповідно до ст. 11 ЦПК України, на засадах диспозитивності, позовні вимоги є обгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 62, 64, 208, 214, 215 ЦПК України, ст. 396 ЦК України, ст. 9, ст. 64 ч. 2, ст. 156 ч. ч. 1, 4 ЖК України, ст. 47 Конституції України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 в його інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 та його неповнолітньому сину ОСОБА_2 у користуванні квартирою НОМЕР_1, в будинку АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу до цієї квартири.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду Чернюк В.Д.