АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/5841/14-ц 22-ц/774/1258/К/15
Справа № 211/5841/14-ц
Провадження 22ц/774/1258/К/15 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 48 (ІІІ) Ткаченко С.В.
Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права на частку житлової квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права на частку житлової квартири, посилаючись на те, що з 27.04.1983 року до 09.11.2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. У 2002 році за спільні кошти подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 , право установлюючи документи на яку були оформлені на ім'я дружини. Після розірвання шлюбу 09.11.2010 року, сторони майно не ділили, дружина позивача ОСОБА_5 продовжувала проживати в спірній квартирі та була в ній зареєстрована, позивач в свою чергу утримував зазначене житло та сплачував комунальні платежі, що на нього нараховувались.

Із 2012 року дружина позивача ОСОБА_5 захворіла на онкологічне захворювання у зв'язку із чим в 2013 році між позивачем та колишньою дружиною а також між нею та спільними дітьми склались напружені стосунку, і в листопаді 2013 року ОСОБА_5 переїхала до м. Одеса до своєї рідної сестри відповідача у справі - ОСОБА_3 Перебуваючи в м. Одесі, 26.11.2013 року ОСОБА_5 вчинила заповіт на користь ОСОБА_3, відповідно до якого вона заповіла їй спірну квартиру, яка була придбана разом із позивачем за спільні кошти.ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина. На даний час стоїть питання про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім'я спадкоємниці за заповітом, що і стало причиною для звернення ОСОБА_2 до суду, оскільки зазначене порушує його права як законного власника квартири.

Неодноразово уточнюючи заявлений позов, позивач просив суд визнати за ним право спільної сумісної власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та поділити вказану квартиру, шляхом виділення ? її частини на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 33-35, 89)

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 54,4 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Поділено вищевказану квартиру, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частку вказаної квартири та встановлено факт належності на праві власності за життя ? частини вказаної квартири ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 994,35 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі - продажу від 19.02.2002 року є покупцем спірної квартири і саме за нею було зареєстровано право власності, а отже відповідно до ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, що і було нею зроблено 26.11.2013 року вчиняючи заповіт на ім'я ОСОБА_3 а отже вона має всі права на спадкування майна за заповітом після померлої ОСОБА_5, проте суд зазначеному не надав належної оцінки.

Крім того, судом невірно встановлено факт, що ОСОБА_8 є належним відповідачем у справі, оскільки остання не отримала свідоцтво на спадщину, до неї не перейшли права та обов'язки, які залишила спадкодавець.

Судом безпідставно відмовлено представнику відповідача у застосуванні строку позовної давності з тих підстав, що шлюб між позивачем та ОСОБА_5, було розірвано 09.11.2010 року а з відповідним позовом він звернувся до суду лише 09.09.2014 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.04.1983р. по 09.11.2010р.

Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2002 року, придбали квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку оформили на ОСОБА_5

ОСОБА_8 є рідною сестрою - ОСОБА_5

26.11.2013 року, за своє життя ОСОБА_5, склала заповіт відповідно до змісту якого заповіла ОСОБА_9 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції, виходив із доведеності придбання спірної квартири подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_5, під час шлюбу та відсутності доказів придбання спірної квартири ОСОБА_5 за особисті кошти.

Зазначений висновок суду відповідає вимогам закону і не спростовується доводами апеляційної скарги.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.2002 року ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 яка придбана під час шлюбу з ОСОБА_2

Відповідачем не надано суду, будь -яких доказів на підтвердження своїх доводів, щодо права особистої власності ОСОБА_5 на спірну квартиру.

Факт оформлення квартири, згідно договору купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_5 не позбавляє права ОСОБА_2, як її чоловіка, на частку у спільній сумісній власності подружжя.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України, у справі за конституційним зверненням ПП «ІКІО», щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.61 СК України, рівність прав та обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного із подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкуванням.

Судом першої інстанції вірно визначено право ОСОБА_2 на частку в спірній квартирі, як одного із подружжя, виходячи із рівності їх часток.

Так, за змістом ст. 70 СК України, частки майна, що є спільною сумісною власністю подружжя є рівними. Частиною 2 ст. 370 ЦК України, також встановлено презумпцію рівності часток співвласників.

Відповідачем, як спадкоємцем квартири, після померлої ОСОБА_5.ІНФОРМАЦІЯ_3, не спростовано а ні в суді першої а ні в суді апеляційної інстанції презумпції рівності часток подружжя.

Відповідно до ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать, на момент складання заповіту.

Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності, спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності.

Таким чином заповідаючи всю квартиру ОСОБА_9, ОСОБА_5 порушила право власності позивача на належну йому частку майна.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 є неналежним відповідачем у справі, оскільки вона не отримала свідоцтво про право власності на спадщину, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 в установлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, отже прийняла спадщину та не визнає права ОСОБА_2 на спірне майно.

Відмова у видачи свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_3 в установленому законом порядку, відповідно до доводів зазначених в апеляційній скарзі, пов'язане зі наявним спором з приводу квартири між Ємцовою - ОСОБА_10, на ім'я якої ОСОБА_5 склала заповіт та ОСОБА_2, як її колишнього чоловіка.

Ці обставини підтверджують законність звернення до суду з відповідним позовом ОСОБА_2 саме до ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції, посилаючись на норми ч. 1 ст. 261 ЦК України, вірно зазначив, що про порушення свого права позивач дізнався після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, отже він не пропустив строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Доводи апеляційної скарги в цій частині, не дають суду апеляційної інстанції, підстав визнати вказаний висновок суду незаконним.

Встановлено, що про наявність заповіту ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 на всю квартиру, позивачеві стало відомо після смерті дружини ОСОБА_5 та отримання їх спільним сином роз'яснення від нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кузнецової О.С. /а.с.85/

Колегія суддів, вважає, що з цим моментом пов'язується виникнення права позивача на захист своїх майнових прав на квартиру.

Проте, всупереч вимогам ст.ст. 27-31 ЦПК України, суд першої інстанції, зазначаючи у оскаржуваному рішенні суду про поділ спірної квартири АДРЕСА_1 не врахував, що судом вирішується питання про права особи, яка не є стороною процесу у зв'язку із своєю смертю, а отже не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Тому, колегія суддів, вважає за необхідне, з урахуванням вимог ст.11 ЦПК України та відповідно до уточненої позовної заяви ОСОБА_2 /а.с.89/, виключити із резолютивної частини оскаржуваного рішення суду, посилання на поділ майна та визначення у ньому частки.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, що доводами апеляційної скарги не спростовано.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 квітня 2015 року, змінити, викласти абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 54,4 кв.м. »

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: