АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5184/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1215/К/15 суддя: Лиходєдов А.В.
Категорія - 39 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.,

суддів Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року по справі за позовами ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5,

відповідач ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування. Крім того, в серпні 2014 року ОСОБА_3, як третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору, також подала до суду позов до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вони зазначили, що 30 березня 2013 року помер брат позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, спадкоємцями якого за законом є мати - третя особа ОСОБА_3 та дочка - відповідач ОСОБА_4 Позивач і третя особа вважають, що відповідач є недостойним спадкоємцем, так як за життя ОСОБА_6, його дочка ОСОБА_7, знаючи про батьківський стан здоровя, не піклувалась і не доглядала за ним в періоди загострення хвороб та перебування спадкодавця в реабілітаційних медичних закладах. Відповідач та її матір ОСОБА_8 навмисно створювали скандальні ситуації в сімї, доводячи фізичний стан ОСОБА_6 до критичного. Після того як відповідач пішла жити окремо від батька, вона жодного разу його не провідувала, не телефонувала та не справлялася про стан його здоровя. Померлому допомагали його мати, брат та його друзі.

У звязку з цим, на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 кожен окремо просили суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 рокуу задоволенні позовів ОСОБА_2 та третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема, суд помилково вважає, що для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування має значення сукупність обставин: ухилення осіб від надання спадкоємцеві допомоги за можливості її надання та перебування спадкодавця в безпорадному стані і потреба у допомозі саме цієї особи. Також судом першої інстанції не враховано показань свідків про перебування ОСОБА_6, у звязку з тяжкою хворобою, саме в безпорадному стані та потреби його у сторонньому догляді. Не прийнято до уваги судом те, що спадкодавець був інвалідом 2 групи, а відповідач відмовлялась від надання батькові допомоги. Крім того, всі показання свідків та документи надані позивачем судом взяті з упередженістю, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_4, яка заперечувала проти апеляційної скарги і просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.03.2013 року помер ОСОБА_6 (а.с.13), який був сином третьої особи ОСОБА_3 та братом позивача ОСОБА_9 та батьком відповідача у справі ОСОБА_10

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, спадкоємцями якої за законом є матір померлого ОСОБА_3 та дочка померлого ОСОБА_11

Як вбачається з виписних епікризів (а.с.15-24), ОСОБА_6 у період з 2005 року по дату смерті постійно проходив лікування в різних медичних установах, з діагнозами: гіпертонічна хвороба ІІ ст., аорто склероз, гіпертрофія лівого шлуночку, стійкі залишкові прояви перенесеної ЧМТ з контузією головного мозку у виді посттравматичної енцефалопатії ІІ ст., посттравматичний церебральний арахноїдит, хронічна ішемічна хвороба серця, інфаркт міокарда, стенокардія, постінфарктний і атеросклеротичний кардіосклероз, гострий тромбофлебіт глибоких вен лівої нижньої кінцівки.

Висновком МСЕК від 07.07.2010 року (а.с.14) у ОСОБА_6 було встановлено другу групу інвалідності з протипоказаннями всіх видів праці на період активного лікування з 29 червня 2010 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач та третя особа з самостійними вимогами посилались на те, що за життя ОСОБА_6 потребував стороннього догляду та допомоги, про що було відомо відповідачу. За наявності можливості надавати таку допомогу ОСОБА_4 ухилялась від цього, що, на думку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є підставою для усунення її від права на спадкування після смерті ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та третьою особою з самостійними вимогами не доведено факту перебування спадкодавця у безпорадному стані і потреби його у сторонньому догляді та піклуванні , тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування

При цьому, під безпорадним станом, як це розяснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доводити факт перебування особи у безпорадному стані, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя та потребує стороннього догляду, допомоги та піклування можна будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки медичних установ та висновки судово-медичної експертизи.

Разом з тим, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, позивачем ОСОБА_2 та третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_3 не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від доньки.

У зв'язку з чим, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 за життя перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та допомоги відповідача. Крім того, посилання на перебування спадкодавця у безпорадному стані спростовується лікарським свідоцтвом про смерть №684 від 01 квітня 2013 року з якого вбачається, що смерть ОСОБА_6 настала під час керування автомобілем на проїжджій частині с. Глековатка Центральний ГЗК. (а.с.12)

Посилання позивача на ту обставину, що судом першої інстанції не враховано показань свідків про перебування ОСОБА_6, у звязку з тяжкою хворобою, саме в безпорадному стані та потреби його у сторонньому догляді, колегія суддів не може взяти до уваги, так як суд першої інстанції надав належної оцінки показання свідків і дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності письмових доказів, одних показань свідків не достатньо для висновку про перебування спадкодавця у безпорадному стані. Тобто ці доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, остання мала можливість її надати, проте ухилялась від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_6 за життя мешкав окремо від відповідача ОСОБА_4.

Поясненнями свідка встановлено, що позивач та третя особа з самостійними вимогами надавали допомогу та моральну підтримку ОСОБА_6 Однак, при цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів того, що померла ОСОБА_6 за життя звертався до ОСОБА_4 з проханням про надання йому допомоги за наявності такої допомоги з боку брата та матері, в тому числі матеріальної.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що відповідач відмовлялась від надання батькові допомоги є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відповідач не спілкувалися з батьком та не відвідувала його, не беруться до уваги колегією суддів, так як це не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги, оскільки сторонами у справі підтверджено, що батько та дочка знаходяться у неприязних відносинах між собою.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314,316 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: