Справа № 751/3011/14 Провадження № 22-ц/795/2160/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Овсієнко Ю. К. Доповідач - Литвиненко І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5 і її представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_9, правонаступником якого є ОСОБА_5, до ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішенням суду позов був задоволений. Суд розірвав договір довічного утримання (догляду) від 30.01.2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за №407, та визнав за ОСОБА_9 право власності на 3/4 частини житлового будинку № 6 по пров.Смирнова вм.Чернігіві з прибудовою та відповідною частиною надвірних будівель, які складаються з : кімнати під літ.1-3 площею 17,1 кв.м, кімнати під літ. 1-4 площею 18 кв.м, коридору під літ. 1-1 площею 7,9 кв.м, кухні під літ. 1-2, площею 12,3 кв.м, ванни під літ.1-7 площею 3,0 кв.м, вбиральні під літ. 1-8 площею 2,5 кв.м, вбудованої шафи під літ. 1-9 площею 0,4 кв.м, тамбуру під літ. І площею 2,5 кв.м, прибудови під літ.»А1-1», погребу під літ «б1», сараю під літ. «б-1», сараю (І поверх) під літ. «Б-1», сараю (ІІ поверх) під літ. «Б1-1», ганку під літ. «а».

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не навів жодних конкретних доказів щодо неналежного виконання договору довічного утримання з боку ОСОБА_8 і суд, розглядаючи справу у відсутність ОСОБА_8, позбавив її можливості надати докази на підтвердження належного виконання зобовязань за договором довічного утримання.

Апеляційна скарга подана відповідно до ч.1 ст.294 ЦПК України без пропуску строку, а тому апеляційний суд при призначенні справи до розгляду ухвалою від 26.10.2015 року відмовив в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження як безпідставне.

ОСОБА_5 та її представники заперечували проти апеляційної скарги.

ОСОБА_8 у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст.ст.74, 76 ЦПК України. Заяву ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи у звязку з її хворобою суд залишив без задоволення, її неявка до суду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстраційним № 407, за умовами якого ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_8 3/4 частини житлового будинку по пров.Смирнова, 6, у м.Чернігові, а ОСОБА_8 зобовязувалась здійснювати щомісячне матеріальне забезпечення у сумі 300 грн та забезпечити ОСОБА_9 житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у житловому будинку в цілому, частина якого є предметом договору, забезпечити щоденним триразовим калорійним харчуванням, надавати побутові послуги, забезпечити догляд та надавати необхідну допомогу в разі необхідності цілодобово, забезпечити придатним для носіння одягом та взуттям, забезпечити належним лікувальними засобами, забезпечити послугами адвокатів та нотаріусів, забезпечити відповідними санітарними умовами проживання (прибирання, ремонт) та комфортним температурним режимом у приміщенні, не створювати перешкод для відвідування ОСОБА_9 родичами та знайомими, забезпечити по смерті ОСОБА_9 всіма необхідними ритуально-обрядовими послугами (поховання, поминання, належне оформлення могили тощо).

ОСОБА_9 вважав, що ОСОБА_8 обманним шляхом заволоділа його будинком і не виконувала своїх обовязків за договором довічного утримання, зокрема: поводила себе ОСОБА_8 погано, вказувала на те щоб ОСОБА_9 шукав собі інше житло і у вересні 2013 року намагалась виселити його, а тому просив розірвати договір довічного утримання і визнати за ним право власності на ? частини житлового будинку по пров.Смирнова, 6, у м.Чернігові.

29.10.2014 року ОСОБА_9 помер. За даними приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2015 року ОСОБА_5, як правонаступниця ОСОБА_9, була залучена до участі у справі у якості позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що знайшов підтвердження факт неналежного виконання ОСОБА_8 перед ОСОБА_9 своїх обовязків за договором довічного утримання.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та положенням діючого законодавства.

Так, відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати вудчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтями 6, 627 ЦК України передбачена свобода сторін в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладеним між сторонами договором довічного утримання були передбачені обовязки ОСОБА_8 по забезпеченню ОСОБА_9 щомісячним матеріальним забезпеченням у сумі 300 грн, житлом, щоденним триразовим харчуванням, одягом та взуттям, лікувальними засобами, побутовими послугами, догляду, наданню необхідної допомоги в разі необхідності цілодобово, тощо.

ОСОБА_9, звертаючись до суду, зазначив у позові, що ОСОБА_8 не виконує своїх обовязків за договором довічного утримання. ОСОБА_8 наполягала на тому, що вона належним чином виконувала умови договору.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ці обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_8 обумовлене договором майно, тобто свою частину договірних відносин виконав. За положеннями п.3.2 договору довічного утримання, ОСОБА_8 повинна довести виконання нею п.2 договору.

В протоколі одночасного допиту осіб від 06.03.2014 року (в рамках досудового розслідування кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_9Д.), ОСОБА_8 зазначає, що вона «майже щодня приїздила до ОСОБА_9Д.». Проте, умовами договору довічного утримання передбачене не «майже» щоденне відвідування ОСОБА_9, а саме «щоденне триразове харчування».

ОСОБА_8 в суді першої інстанції надала ксерокопії чеків, квитанцій ( а.с. 40-54 т.1) про купівлю продуктів. Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що в судове засідання першої інстанції вона не змогла прибути з поважних причин, чим була позбавлена можливості надати докази виконання нею зобовязань за договором, ОСОБА_8 надала чеки на придбання продуктів і речей, які були долучені до справи судом апеляційної інстанції при першому апеляційному розгляді (а.с.200 т.1).

Однак, вказані документи не є достатніми доказами на підтвердження виконання ОСОБА_8 обовязків за договором.

В суді першої інстанції свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 стверджували, що ОСОБА_8 готувала їсти, прибирала в будинку, разом з чоловіком ОСОБА_14 купували продукти на ринку і відвозили ОСОБА_9 Проте, зазначені свідчення не доводять повного належного виконання ОСОБА_8 обовязків за договором, зокрема: триразове щоденне харчування, матеріальне забезпечення на суму не менше 300 грн та інше. Сам ОСОБА_9 не заперечував того факту, що якась допомога йому надавалась, але то було нерегулярно і неякісно. Свідок ОСОБА_15 пояснював, що не бачив ОСОБА_8 вдома у ОСОБА_9 і ОСОБА_9 скаржився на поганий догляд за ним ОСОБА_8

Всі види забезпечення, обумовлені в договорі довічного утримання, носять адресний характер, тобто матеріальне забезпечення саме у сумі 300, триразове харчування, догляд, тощо повинно не тільки надаватись ОСОБА_8, але й отримуватись ОСОБА_9 Належних доказів отримання ОСОБА_9 матеріального забезпечення в обумовленій сумі і вигляді, ОСОБА_8 суду не надала.

На а.с.55 т.1 мається квитанція про перерахунок ОСОБА_9 300 грн. Проте, вказана квитанція не містить відомостей від кого ці кошти надійшли, для якої мети і відносять до часу (28.05.2014 року), коли ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом про неналежне виконання ОСОБА_8 зобовязань за договором довічного утримання (01.04.2014 року).

Надані ксерокопії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою, де проживав ОСОБА_9 не містять відомостей, що вказані платежі проводились ОСОБА_8 і за її кошти.

ОСОБА_8 надала також чек по оплаті памятника від 17.10.2013 року, рахунки про оплату ритуальних послуг по похованню ОСОБА_16І від 04.01.2013 року. Однак, зазначені докази не відносяться до предмету доказування за даним позовом, оскільки договором довічного утримання зі ОСОБА_9 не було передбачена оплата послуг по похованню ОСОБА_16

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не навів жодних конкретних фактів щодо неналежного виконання договору довічного утримання з боку ОСОБА_8, є безпідставними, оскільки тягар доказування виконання обовязків за договором довічного утримання покладається на набувача майна.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: