Номер провадження: 22-ц/785/2907/15
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Железнові В.В,,

за участю: представника позивача, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», - Мальцевої М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

19 червня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», після зімни назви Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - Банк) та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 5849205, за яким позичальнику було передано грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 140000 дол. США на строк до 17 листопада 2027 року із сплатою 11,9 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку, який був змінений згідно із додатковою угодою від 09 квітня 2010 року. Одночасно в забезпечення зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачкою ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 5877509, за яким поручитель зобов'язалася перед Банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, з 05 березня 2013 року припинив сплату кредиту, а з 27 березня 2013 року - процентів за користування кредитом. 12 лютого 2014 року позичальнику було направлено письмову вимогу щодо дострокового погашення кредиту, яка залишена без задоволення. Станом на 25 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 117692,43 дол. США, еквівалент 4236,69 дол. США та 90000 грн., з яких 103907,68 дол. США - за кредитом, 13784,75 дол. США - за відсотками за користування кредитом, 1891, 96 дол. США - пеня за порушення строку повернення основної суми кредиту за період з 26 травня 2013 року по 25 квітня 2014 року, 944,73 дол. США - пеня за порушення строків сплати процентів за період з 26 травня 2013 року по 25 квітня 2014 року, а всього 2836,69 дол. США, 1400 дол. США - штраф за порушення обов'язків, 90000 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 525, 526, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути судовий збір в сумі 3654 грн. (а.с. 1-9).

Справа розглянута за відсутністю відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

Заочним рішенням суду першої інстанції позов Банка задоволено частково. Суд стягнув солідарно з відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за кредитним договором та договором поруки в розмірі 1 932 576,55 грн., суму штрафів в розмірі 90000 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн. в рівних частках (а.с. 96-97).

В апеляційній скарзі позивач, Банк, просить заочне рішення суду першої інстанції змінити й ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором і договором поруки в іноземній валюті, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 105-112).

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи сповіщені належними чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, Банку, пояснення на апеляцію представника позивача, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», - Мальцевої М.Ю., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню за таких підстав.

Стягуючи заборгованість за кредитним договором в грошової одиниці України - гривні, суд першої інстанції виходив з того, що грошове зобов'язання має виконуватись в гривні. При цьому суд послався на ст. ст. 192, 533 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися в повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається із ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У пунктах 10 та 12 постанови №5 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Аналогічні роз'яснення надані Верховним Судом України у п. 11 постанови № 14 Пленум "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року.

З позовної заяви вбачається, що Банк просить стягнути з відповідачів, позичальника та поручителя, солідарно заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті - доларах США, а саме, 117692,43 дол. США, еквівалент 4236,69 дол. США та 90000 грн., з яких 103907,68 дол. США - за кредитом, 13784,75 дол. США - за відсотками за користування кредитом, 2836,69 дол. США - пеня за порушення строків виконання зобов'язань, 1400 дол. США - штраф за порушення обов'язків, 90000 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що кредит в іноземній валюті наданий відповідачам правомірно, Банк просить стягнути кошти в іноземній валюті, тому суд у резолютивній частині рішення повинен зазначити про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті.

Порушення норм процесуального права, а саме, ст. 11 ЦПК України, норм матеріального права, а саме, ч. 3 ст. 533 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про стягнення коштів за кредитом в іноземній валюті.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задовольнити, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року змінити й ухвалити нове рішення.

Викласти резолютивну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у наступній редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 65049, АДРЕСА_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: 65049, АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , місце знаходження: 83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2А, за кредитним договором №5849205 від 20 листопада 2007 року та договором поруки №5877509 від 20 листопада 2007 року в загальному розмірі 117692,43 дол. США, еквівалент 4236,69 дол. США та 90000 грн., з яких 103907,68 дол. США - за кредитом, 13784,75 дол. США - за відсотками за користування кредитом, 2839, 69 дол. США - пеня за порушення строків виконання зобов'язань, 1400 дол. США - штраф за порушення обов'язків, 90000 грн. - штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький