Справа № 308/3230/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2,звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 28.06.2008 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, за час шлюбу у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 Спільне життя між ними не склалось, через постійні сварки, образи, погрози фізичним насиллям з боку відповідача, збереження їх сімї є неможливим. ОСОБА_3 ніде офіційно не працює, не допомагає дітям матеріально, не дбає про їх духовний та фізичний розвиток.

Позивачка зазначає, що за час шлюбу нею та ОСОБА_3 була придбана двохкімнатна квартира за адресою м.Ужгород, вул.Легоцького, 66/72. З метою повноцінного використання свого права часткової власності на цю квартирі, ОСОБА_1 бажає визначити частки у спільній сумісній власності на майно.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що на її ОСОБА_1 утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, відповідач матеріально не допомагає, на думку позивачки, є достатньо підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя та визначення, що її частка у вищезазначеній квартирі складає 2/3, а частка ОСОБА_3 складає 1/3.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 23.06.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, в частині позовних вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, - на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив суд шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвати, малолітніх дітей залишити з матірю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн., щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. В судовому засідання, що мало місце 22.06.2015 року ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1 та стягнення з нього аліментів, але вважає, що розмір аліментів в розмірі 1000 грн. є завищеним. ОСОБА_3 просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 разом з ним, а на утримання сина ОСОБА_3 стягнути на користь позивачки аліменти в розмірі 500 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи, 28 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Маняк (дошлюбне прізвище Зюзя) ОСОБА_6 було укладено шлюб, який реєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №306.

За час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ФМ №117994 від 26.11.2008 року та серії 1-ФМ №187561 від 11.02.2011 року.

В судовому засіданні встановлено, що подружнє життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не склалось, шлюбних відносин вони не підтримують.

Зясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд, у відповідності до ст.112 СК України, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересах їх малолітніх дітей, що має істотне значення, а тому згідно вимог ч.3 ст.105 СК України шлюб слід розірвати.

Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, приймає до уваги вік дітей, які потребують материнського догляду, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, враховує, що діти привязані один до одного, створюючи одну сім'ю, розєднання якої для них повинно бути найменш болючим, і незважаючи на те, що на даний час батьки дітей проживають в одній квартирі, судприходить до висновку, що місце проживання малолітніх дітей слід визначити за місцем проживання матері. Це відповідає принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., згідно якого малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При призначенні аліментів, відповідно до ст.182 СК України та розяснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21.04.1999 р. №606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Позивачкою ОСОБА_1 ставиться питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн., щомісячно, на кожну дитину.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не має постійного місця роботи та джерела доходу, працює на сезонних роботах, його заробітки є нерегулярними та мінливими.

Доходи, які отримує позивачка ОСОБА_1 є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища дітей, їх духовного та фізичного розвитку.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, а також те, що обовязок утримання дітей до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання їх малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 643,0 грн., що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. №80-VIІІ, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 23.03.2015 р. і до досягнення дітьми повноліття.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн., а також на користь держави судовий збір у розмір 243,60 грн.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь понесених витрат за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн. до задоволення не підлягають, оскільки позивачкою та її представником всупереч ст.60 ЦПК України не надано належного доказу про перерахування коштів або іншого документу (зокрема виписки з книги обліку адвокатської діяльності), які б свідчили про те, що позивачка сплатила кошти за одержану правову допомогу.

Надані суду фотокопії договору про надання правової допомоги від 08.04.2014 року та розрахункової квитанції №019147 від 08.04.2014 року не можуть бути прийняті судом як допустимий доказ про отримання адвокатом відповідної суми коштів від клієнта, оскільки зазначений розрахунковий документ не містить жодних відомостей про платника коштів тощо.

Керуючись ст.ст. 105, 112, -115, 180, 182, 184 СК України, ст. ст. 4, 5, 14, 60, 61, 208, 209, 212,-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позовну заяву - задовольнити частково.

Шлюб, укладений 28 червня 2008 року між ОСОБА_3 та Маняк (дошлюбне прізвище Зюзя) ОСОБА_6, який реєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №306, - розірвати.

Малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - залишити при матері ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання їх малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі по 643,0 грн., на кожного, щомісячно, починаючи з 23 березня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачений нею судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 Петровичана її користь понесених витрат за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Микуляк П.П.