АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3566/15 Головуючий 1-інст. ОСОБА_1
Справа - № 642/9161/14-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КОЛТУНОВОЇ А.І.,

ОСОБА_2,

секретаря Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 18 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів, моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Ленінського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просила визнати недійсним договір про надання позики № 231628 від 09 вересня 2014 року, укладений між нею та ТОВ «Гранфінресурс», стягнути з відповідача сплачені на виконання договору грошові кошти у розмірі 1400 грн. та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову посилалась на те, що 9 вересня 2014 року між нею та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 231628 з додатками до нього №1 та №2, за умовами якого ТОВ «Гранфінресурс», за її згодою, зобовязується вчинити від її імені та за її рахунок певні дії, спрямовані на отримання нею грошової суми у розмірі 40 000 грн., на умовах діяльності програми «Альянс Україна», у порядку та строки, що містить Додаток №2, який є невідємною частиною цього Договору, в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду та надати їй заявлену до придбання суму (ст. 1 Договору). На виконання умов даного договору, а саме ст. 2 Договору № 231628 позивачем 9 вересня 2014 року було здійснено сплату одноразового комісійного внеску у розмірі 1400 грн. Зазначала, що умовами укладеного договору та додатків до нього не визначено чіткого графіку отримання коштів. Діяльністю відповідача є створення та обслуговування пірамідальної схеми, що полягає у формуванні групи клієнтів, метою яких є придбання товару в групах за рахунок коштів їх учасників, без залучення коштів товариства, а зобов'язання відповідача зводяться до організації та створення умов для придбання товарів учасниками системи і здійснення адміністративних послуг. Згідно з укладеним договором учасник має сплатити одноразовий комісійний платіж, адміністративний платіж та щомісячний загальний платіж. Посилалась на те, що розподіл коштів між учасниками проводиться щомісячно, але право на купівлю товару отримують не всі учасники системи, а ті, які зробили найбільшу кількість загальних щомісячних платежів, тобто розподіл коштів проводиться по пірамідальній схемі. Відповідач здійснює фінансові послуги, які передбачають залучення фінансових активів фізичних осіб, але відповідної ліцензії на цей вид діяльності на має.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір № 231628 від 09 вересня 2014 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Гранфінресурс". Стягнуто з ТОВ "Гранфінресурс" на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1400 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджені всі його доводи та не надано їм належної оцінки.

Зазначає, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору; сторони врегулювали відносини на свій розсуд; змістом договору є ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобовязання, що має наслідком виконання зобовязань для кола осіб, що його підписали.Доводи позивача щодо укладення угоди внаслідок обману спростовується статтею 15 додатку № 2 до договору, відповідно до якої учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Гранфінресурс», уважно прочитав та зрозумів умови даного договору та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом.

Вважає, що позивачем не зазначено та судом першої інстанції не підтверджено жодним доказом, яким саме чином, відповідач здійснює свою діяльність по пірамідальній схемі та чим цей факт підтверджується. Предметом укладеного договору є надання клієнту адміністративних послуг, з метою отримання грошових коштів.

Вказує, що доводи позивача про те, що діяльність ТОВ «Гранфінресурс» є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п. 7 ч. З ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки схему отримання грошових коштів по програмі «Альянс Україна» можна порівняти з придбанням товару в групах, де придбається товар учасниками за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання грошових коштів кожним з учасників, за умови виконання своїх зобов'язань відповідно до Договору та Додаткам до нього. Програмою «Альянс Україна», Договором № 231628 та Додатками до нього не передбачено отримання учасником будь-якої компенсації щодо залучення інших осіб чи залучення коштів цих осіб до програми.

Стверджує, що ТОВ «Гранфінресурс» не залучає власні кошти для надання позик або кредитів, а є контролером коректного і справедливого розподілу грошових фондів для учасників програми, в яких накопичені їх власні кошти. Учасники програми «Альянс Україна» беруть грошові суми у інших учасників, а не у адміністратора програми, причому на умовах безвідсоткового повернення, що не може визначатися як фінансовий кредит чи позика.

Вважає, що ТОВ «Гранфінресурс» діє в рамках правового поля України, умови отримання грошових коштів за програмою «Альянс Україна» беззастережно збігаються з усіма вимогами українського законодавства.

Заслухавши доповідь судді; пояснення позивача, яка проти скарги заперечує; перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,колегія суддів доходить висновку , що скарга підлягає задовленню з таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що досягнута між сторонами угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації послуг з адміністрування системи є такою, що вводить споживачів в оману шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації пірамідальної схеми, підпадає під визначене ч.1. п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 ЗУ " Про захист прав позивачів" поняття нечесної підприємницької діяльності , що є підставою для визнання угоди недійсною.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 09 вересня 2014 року був укладений договір № 231628 про надання позики на умовах діяльності Програми „Альянс Україна", що містяться у додатках № 1 та № 2, які є невід"ємною частиною договору.

Згідно п. 1.1 договору, адміністратор, за згодою учасника, зобовязується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної у додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», у порядку та строки , що містить додаток № 2, який є невідємною частиною договору .

Згідно п.2.1.1. договору учасник, в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу, своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошової суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

На виконання умов договору та додатків до нього з метою отримання грошової суми позивач сплатив на користь ТОВ «Гранфінресурс» грошові кошти в сумі 1400 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.30).

Відповідно до п. 4.8. ст. 4 договору учасник заявляє, що отримав усі пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього, що засвідчує своїм підписом.

Відповідно до п. п. 1.4. ст. 1 додатку № 2 договору № 231628 Договір активується на четвертий день з моменту підписання, а після цього Учасник реєструється в програмі «ОСОБА_8 Україна». Цією умовою Договору позивачу надавався час для вивчення та ретельного аналізу умов Договору самостійно або за допомогою інших осіб (в тому числі і юристів), після підписання, до активації Договору.

Відповідно до п. 1 ст. 8 додатку № 2, на протязі трьох днів після підписання договору позивач мав можливість розірвати договір в односторонньому порядку з відшкодуванням сплачених ним попередньо, грошових коштів. Але позивач не звернувся з відповідною заявою до ПАТ «Гранфінресурс», а отже він усвідомлював умови договору, вони його повністю задовольняли і були йому вигідними.

Відповідно до вказаного договору позивач повинен внести комісійний внесок, а також щомісячно сплачувати загальний платіж, який складається з чистого внеску, за рахунок якого адміністратор формує фонд реєстру та здійснює оплату заявлених Учасниками грошових сум та адміністративних витрат, що є платою адміністратору за послуги пов'язані з організацією програми «Альянс Україна».

Адміністратор організовує і проводить розподіл грошових коштів та надає інформацію щодо їх результатів виключно учаснику.

Пункт 2.1.2 Договору зобов'язує учасника програми щомісяця сплачувати чисті платежі та адміністративні витрати.

Пунктами п. 3.1., 3.3 Додатку № 2 було передбачено, що учасник має право сплачувати внески в будь-який момент в довільній кількості. Авансові платежі будуть використані для покриття повних платежів, передбачених графіком платежів у зворотному порядку, починаючи з останнього повного платежу.

Статтею 4 Додатку №2 передбачено, що процедура розподілу грошового фонду проводиться на підставі розгляду поданих заяв, в яких зазначена кількість чистих платежів, сплату яких учасник системи бере на себе.

Учасник програми повинен отримати заявлену грошову суму, за умови виконання зобов'язань, встановлених договором (ст. 5 Додатку №2).

Отже, результатом укладеної угоди з учасником програми є отримання учасником заявленої грошової суми, за умов дотримання ними передбачених Договором умов.

Право на отримання заявленої грошової суми учаснику програми надається за порядком, визначеним угодою та відповідно до платежів, здійснених самим учасником програми.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За роз"ясненнями, які містяться в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом .

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Положеннями ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дійсно передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

У справі № 6-40 цс 13 ( постанова від 11.09.2013 року ) Верховний Суд України висловив наступну правову позицію, яка не була змінена на час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до "пірамідальної схеми".

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобовязань, передбачених Угодою.

За таких обставин висновок суду про те, що діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" за Угодою сторін є функціонуванням "пірамідальної схеми", суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у звязку з відсутністю головних ознак "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок обєднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобовязань.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття "фінансова послуга".

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Крім того, ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суди апеляційної й касаційної інстанцій на підставі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" дійшли висновку про те, що укладена сторонами Угода порушує права позивача, оскільки містить несправедливі умови, зокрема, у ст.ст. 13, 14 додатку № 2 до Угоди, у звязку із чим ця Угода згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" є недійсною із застосуванням наслідків її недійсності.

Однак при цьому суди неправильно застосували норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", не встановивши, у чому саме полягає несправедливість окремих положень Угоди, (ураховуючи, що ст. 13 Угоди містить дев'ять пунктів, а ст. 14 десять пунктів) і не вказали, чи є зазначена обставина відповідно до цієї норми підставою для зміни або визнання недійсними саме цих (яких конкретно) умов Угоди та чи є підстави для визнання недійсним договору в цілому. Зазначивши, що підставою недійсності Угоди є несправедливість умов Угоди (ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"), суди посилалися на норму ч. 6 ст. 19 цього Закону, яка регулює питання недійсності угоди у звязку зі здійсненням нечесної підприємницької практики (недобросовісна конкуренція та діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною).

У той самий час ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Таким чином, суд не врахував, що ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Застосовуючи цю норму, суди зазначених положень не врахували та не вказали, на підставі яких ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", кваліфікували умови договору несправедливими, і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому. Неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення касаційним судом у справі, яка переглядається, незаконного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції один і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"язковими, у тому числі, для всіх судів України, що не було враховано судом першої інстанції та призвело до неповного з"ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, які суд вважав встановленими; невідповідності його висновків обставинам справи до неправильного застосування норм матеріального права і, як наслідок, - до неправильного вирішення справи, що, відповідно до ч.ч.1,2 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині задоволення вимог ОСОБА_3 і ухвалення нового рішення про відмову у їх задоволенні.

В частині відмови у задоволенні позову рішення не оскаржено і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, ч.ч.1,2 ст.309, ст.ст.313,314,316,317,319,324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 18 лютого 2015 року в оскаржуваній частині скасувати. У задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.П.Зазулинська

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_2