Справа № 362/5155/14 Головуючий у І інстанції ковбель М.М.
Провадження № 22-ц/780/2790/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 46 10.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Голуб С.А.,

суддів: Антоненко В.І., Таргоній Д.О.

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства "Київське лісове господарство" до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи : ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на землю та витребування земельних ділянок ,

встановила:

У жовтні 2014 року заступник прокурора Київської області пред'явив в суді названий позов посилаючись на те, що відповідно до розпоряджень голови Київської районної державної адміністрації від 12.12.2007 року №№1368-1372 "Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадянам" вилучено із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 4,995 га в межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_7

Позивач стверджує, що вищезазначені розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації є недійсними, оскільки ними вилучено ліси загальною площею 4,995 га, які знаходилися в одному кварталі лісництва і є єдиним лісовим масивом, а тому Київська обласна державна адміністрація розпорядилась землями лісового фонду у вигляді єдиного масиві площею, яка перевищує 1 га, що свідчить про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом повноважень.

Прокурор просив суд визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 12.12.2007 р. №№ 1368-1372 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян»; визнати недійсними державні акти на право власності ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_2, на земельні ділянки площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району, визнати недійсними державні акти на право власності ОСОБА_7, ОСОБА_6 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5 на земельні ділянки площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району; витребувати із незаконного володіння у ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_2, земельні ділянки площею 0,999 га у кожного на користь держави, витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,98 га і визнати за державою право користування на земельні ділянки загальною площею 4,995 га.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення незаконне та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно прийшов до висновку про те, що Київська обласна державна адміністрація діяла в межах своїх повноважень при ухваленні оспорюваних розпоряджень. Прокурор наполягає на тій же правовій позиції, яка була підставою позову, а саме, що право розпорядження земельним ділянками лісового фонду площею більше ніж 1 га належить виключно Кабінету Міністрів України. Також прокурор у своїй апеляційній скарзі наводить доводи, щодо того, що посилання суду при ухваленні рішення на ст.. 1 першого проколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як на підставу для відмови у задоволенні позову, є помилковим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження Київської обласної державної адміністрації №1368 від 12 грудня 2007 року, вилучено земельну ділянку площею 0,99 га (ліси) із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" (Васильківське лісництво, квартал 16), розташовану на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено її цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянці ОСОБА_6

Відповідно до розпорядження Київської обласної державної адміністрації №1369 від 12 грудня 2007 року, вилучено земельну ділянку площею 0,99 га (ліси) із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" (Васильківське лісництво, квартал 16), розташовану на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено її цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянці ОСОБА_2

Відповідно до розпорядження Київської обласної державної адміністрації №1370 від 12 грудня 2007 року, вилучено земельну ділянку площею 0,99 га (ліси) із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" (Васильківське лісництво, квартал 16), розташовану на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено її цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянину ОСОБА_3

Відповідно до розпорядження Київської обласної державної адміністрації №1371 від 12 грудня 2007 року, вилучено земельну ділянку площею 0,99 га (ліси) із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" (Васильківське лісництво, квартал 16), розташовану на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено її цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянці ОСОБА_4

Відповідно до розпорядження Київської обласної державної адміністрації №1372 від 12 грудня 2007 року, вилучено земельну ділянку площею 0,99 га (ліси) із постійного користування ДП "Київське лісове господарство" (Васильківське лісництво, квартал 16), розташовану на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, змінено її цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність громадянці ОСОБА_7

На підставі вказаних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації №1368-1372 від 12 грудня 2007 року, вищевказаним громадянам видано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, із них:

- ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, площею 0,9999 га, кадастровий номер НОМЕР_2, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №86;

- ОСОБА_3 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, площею 0,9999 га, кадастровий номер НОМЕР_4, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №85;

- ОСОБА_4 отримала державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, площею 0,9999 га, кадастровий номер НОМЕР_6 який зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №84.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у Васильківському районі №1396/01-1 від 18.03.2014 року, зареєстровано перехід права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_7 та НОМЕР_8, правовстановлюючі документи на дані земельні ділянки на ім'я ОСОБА_5

З листа Державного підприємства "Київське лісове господарство" №02-650 від 12.09.2014 року, вбачається, що вилучені в межах Іванковичівської сільської ради на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 12.12.2007 року №№1368-1372 земельні ділянки (кадастрові номера НОМЕР_7-НОМЕР_9) є єдиним лісовим масивом, який відноситься до лісового фонду Васильківського лісництва, квартал 16.

З листа ДП "Київське лісове господарство" №141 від 17 липня 2013 року вбачається, що ДП "Київський лісгосп" підтверджує сплату ОСОБА_2 збитків лісогосподарського виробництва землекористувачу за вилучену земельну ділянку лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 16 площею 0,9999 га в сумі 62 610,61 гривень.

З листа ДП "Київське лісове господарство" №140 від 17 липня 2013 року вбачається, що ДП "Київський лісгосп" підтверджує сплату ОСОБА_3 збитків лісогосподарського виробництва землекористувачу за вилучену земельну ділянку лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 16 площею 0,9999 га в сумі 66090,39 гривень.

З листа ДП "Київське лісове господарство" №139 від 17 липня 2013 року вбачається, що ДП "Київський лісгосп" підтверджує сплату ОСОБА_4 збитків лісогосподарського виробництва землекористувачу за вилучену земельну ділянку лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 16 площею 0,9999 га в сумі 62 875,24 гривень.

З листа ДП "Київське лісове господарство" №143 від 17 липня 2013 року вбачається, що ДП "Київський лісгосп" підтверджує сплату ОСОБА_5 збитків лісогосподарського виробництва землекористувачу за вилучену земельну ділянку лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 16 площею 0,9999 га в сумі 47 122,61 гривень.

З листа ДП "Київське лісове господарство" №142 від 17 липня 2013 року вбачається, що ДП "Київський лісгосп" підтверджує сплату ОСОБА_5 збитків лісогосподарського виробництва землекористувачу за вилучену земельну ділянку лісового фонду Васильківського лісництва в кварталі 16 площею 0,9999 га в сумі 64 112,27 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передача земельних лісових ділянок у приватну власність передбачає проведення певної процедури, яка в даному випадку була повністю витримана. Крім того, доказів перевищення головою обласної державної адміністрації повноважень чи притягнення останнього до відповідальності у встановлено законом порядку позивачем не надано.

Сам факт розпорядження земельними ділянками не є порушенням законодавства, оскільки таких заборон законодавство України не містить. Щодо видання оспорюваних розпоряджень в один день, то це залежить від організації роботи голови державної адміністрації, і законодавство України не містить відповідних норм або обмежень чи заборон щодо цього.

Посилання прокурора про те, що земельні ділянки вибули з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» та Київського обласного управління лісового та мисливського господарства поза їх волею не відповідає дійсності, оскільки громадяни звернулися до органу державної влади за отриманням земельної ділянки у власність, для чого замовили, оплатили виготовлення необхідної документації. І орган державної влади отримавши відповідні погодження, висновки та проекти прийняв рішення, яким надав громадянам земельні ділянки, а громадяни земельні ділянки отримали та сплатили кошти на відшкодування збитків лісового господарства за вилучення лісової ділянки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЗК України, якою передбачено, що відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Отже, держава отримала плату на відшкодування збитків лісового господарства за вилучення лісової ділянки і не стояло питання про те, що дії органу влади були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що надання земельних ділянок могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама держава при наданні земельних ділянок вважала, що вона має право їх передати у власність громадянам, то громадяни, що отримали земельні ділянки за оспорюваними розпорядженнями могли на розумних підставах сподіватися на отримання відповідних земельних ділянок. Вони не тільки мали право законного очікування отримання земельних ділянок, але можливість в подальшому ними розпорядитися, що було важливим елементом їх правомочностей по здійсненню права власності.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції вважав, що позивач не довів своїх позовних вимог.

Проте із такими висновками суду не можна погодитись виходячи із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, спірні земельні ділянки відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувались для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Частиною 2 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Отже рішення про вилучення спірної земельної ділянки має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог

ст. ст. 6, 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Таким чином, Земельним кодексом України встановлено пріоритетність норм цього кодексу для застосування до земельних відносин, що виникають при використанні лісів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 Лісового кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст. 27 Лісового кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних ділянок площею більше як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

У свою чергу, згідно ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, передбачених ч. ч. 5, 9 цієї статті.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для нелісогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб.

Отже, згідно з п. 5 ст. 27 Лісового Кодексу, а також ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності, та вилучення таких земельних ділянок з постійного користування відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишились доводи прокурора, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації

№№ 1368-1372, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Київське лісове господарство», видано в один день - 12 грудня 2007 року ними вилучено ліси загальною площею 4,995 га, які знаходились у одному кварталі лісництва, є єдиним лісовим масивом, використовувались для ведення лісового господарства та передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства. Більше того, дані розпорядження прийняті на підставі заяв, які надійшли до обласної адміністрації також упродовж 1 дня - 22 листопада 2007року. Проекти землеустрою щодо вилучення цих лісових земель розроблялись на підставі дозволів обласної адміністрації, наданих також упродовж 1 дня - 27 серпня 2007 року. В один день - 14 вересня 2007 року укладені і договори на розробку проектів землеустрою з

ДП «Київський науково-дослідний інститут землеустрою». Державну землевпорядну експертизу всі проекти також пройшли упродовж 1 дня - 19 жовтня 2007 року.

Вказане свідчить про те, що Київська обласна державна адміністрація розпорядилась землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 1 га, що свідчить про перевищення головою обласної державної адміністрації передбачених законом повноважень.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 20.03.13 у справі № 6-13цс13.

Проте на зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкових висновків по суті спору, які призвели до неправильного вирішення справи.

При цьому, в порушення вимог ст. ст. 57-59 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції без дослідження графічних зображень, викопіювань, схем розташування спірних земельних ділянок, які є в матеріалах справи, прийшов до висновку, що земельна ділянка, загальною площею 4,995 га не є єдиним масивом, право користування якого захищається заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України та п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.09 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не відповідає рішення суду першої інстанції і вимогам ст. ст. 16, 387 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

В даному випадку спірні земельні ділянки вибули з власності держави на підставі розпоряджень неуповноваженого органу та фактично без належного погодження користувача, тобто з порушенням вимог ст. ст. 116, 149 Земельного кодексу України, і вказані обставини встановлені судом першої інстанції, а тому існують всі правові підстави для витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння на користь держави на підставі ст. ст. 388, 396 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, ст. 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Водночас, виникнення права власності на майно, яке не є новоствореним, передбачає припинення права власності попереднього власника, однією з підстав якого, відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України, є відчуження власником свого майна.

Як зазначено вище, до прийняття рішення та видачі державних актів спірна земельна ділянка перебувала у державній власності. Київська обласна державна адміністрація не наділена чинним законодавством повноваженнями щодо розпорядження нею. В той же час державні акти на право власності на земельну ділянку громадян ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 видано з порушенням чинного законодавства, оскільки ними набуто право власності на земельні ділянки, які незаконно вибули із власності держави, а отже право власності на земельні ділянки у перших власників на законних підставах не виникло.

Встановлено, що вибуття спірного майна (земель) відбулося поза волею дійсного власника, держави в особі Кабінету Міністрів України, а на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації.

Жодних дій щодо розпорядження спірними землями лісогосподарського призначення Кабінетом Міністрів України не вчинялося, що також свідчить про відсутність волі власника на їх відчуження.

Посилання суду першої інстанції на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є помилковим, оскільки основною метою вказаної статті є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном кожної людини. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та додержанням фундаментальних прав окремої людини, потребу забезпечення якої відображено у ст. 1 зазначеного вище протоколу, зокрема щодо необхідності дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.

Отже створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів до усунення несправедливості.

На потребу визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та конкретної особи звертав увагу і Верховний Суд України в постанові від 18.10.13 у справі № 6-92цс13 за позовом Бердянського природоохоронного прокурора про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та її повернення.

Незважаючи на вказане та приписи законодавства, суд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову заступника прокурора Київської області.

Крім того, ст. 8 ЛК України передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (ст. 56 ЗК України).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 ЗК України, ч. 1 ст. 17 ЛК України).

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що всі землі лісогосподарського призначення, які перебувають у державній власності, не підлягають передачі у приватну власність та можуть перебувати у користуванні лише спеціалізованих підприємств, установ та організацій. При цьому згідно із законодавством громадяни та юридичні особи набувають право власності виключно на замкнені ділянки лісового фонду, тобто такі земельні ділянки, які відокремлені природними (болотами, водоймами, пустирями тощо) розривами.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд України 17.12.14 у справі № 6-99цс14.

Отже землі лісогосподарського призначення, на яких знаходяться ліси першої категорії, перебувають у користуванні ДП «Київське лісове господарство» та належать до державної власності. Враховуючи, що надані громадянам земельні ділянки загальною площею 4,995 га є неподільною частиною загального масиву земель лісогосподарського призначення, вони не підлягають передачі у приватну власність.

Слід зазначити, що для земель державної власності, зайнятих лісами першої групи, земельним законодавством встановлено особливий порядок їх вилучення та надання.

Таким чином, застосування до спірних відносин положень п. 12 Перехідних положень ЗК України, на які послався суд першої інстанції у своєму рішенні є безпідставним.

В даній справі також не може бути застосовані наслідки спливу позовної давності виходячи із такого.

Виходячи зі змісту статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України встановлено, що на вимогу власника або іншої особи визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не поширюється.

Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-ІУ від 20.12.11, пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

При цьому, п. 5 Перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» набрав чинності 15.01.12, а отже, саме з цієї дати почався відлік трьохрічного строку, який сплинув 15.01.15.

Таким чином, на момент пред'явлення позову діяли положення п. 5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», тобто на час звернення заступника прокурора Київської області з вказаним позовом діяли і положення ч. 4 ст. 268 ЦК України, а отже строк позовної давності не сплив.

Враховуючи наведене, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про задоволення позову.

На підставі ст.5, 8,17, 27,31 ЛК України, ст.ст.19, 57,84,153 ч.6, 9 ст.149 ЗК України, ст.ст. 346, ч.ч.1,3 ст.388, 396, ч.1 ст.261, п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення .

Позов заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства "Київське лісове господарство" до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи : ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними розпоряджень, державних актів на право власності на землю та витребування земельних ділянок задовольнити.

Визнати недійсними розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 12.12.07 №№ 1368-1372 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян».

Визнати недійсними наступні державні акти:

- державний акт серії НОМЕР_10 на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_4 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району;

- державний акт серії НОМЕР_11 на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_9 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району;

- державний акт серії НОМЕР_12 на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району;

- державний акт серії НОМЕР_13 на право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_8 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5;

- державний акт серії НОМЕР_14 на право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_7 загальною площею 0,999 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Іванковичівської сільської ради Васильківського району, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_5.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,999 га (кадастровий номер НОМЕР_4), що розташована на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ринковою вартістю 379769,60 грн.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,999 га (кадастровий номер НОМЕР_2), що розташована на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ринковою вартістю 379769,60 грн.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,999 га (кадастровий номер НОМЕР_9), що розташована на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ринковою вартістю 379769,60 грн.

Витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельні ділянки загальною площею 1,98 га (кадастрові номери НОМЕР_7, НОМЕР_8), що розташовані на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, загальною ринковою вартістю 759539,20 грн.

Визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності та за ДП «Київське лісове господарство» право користування на земельні ділянки загальною площею 4,995 га (кадастрові номери земельних ділянок НОМЕР_7, НОМЕР_4, НОМЕР_2, НОМЕР_8, НОМЕР_9), що розташовані на території Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, загальною ринковою вартістю 1 959 804 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді