Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанській Т.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 25 серпня 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування (а. с. 4-10).

Позивач у своїй позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що є власником квартири № 90, розташованої в будинку № 3 по вул. Маршала Судця у м.Дніпропетровську, за адресою якої разом із позивачкою зареєстровані її сини: ОСОБА_3 та ОСОБА_5. За адресою даної квартири разом із позивачем на даний час проживає її син ОСОБА_3 разом із дружиною ОСОБА_4, на проживання якої в квартирі позивач згоди не давала. На протязі останніх чотирьох років відповідач влаштовує сварки з позивачем, в ході яких висловлюється нецензурною лайкою на адресу позивача, застосовує фізичне насилля по відношенню до матері. За викладених обставин ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою № 90, розташованою в будинку № 3 по вул. Маршала Судця у м.Дніпропетровську шляхом виселення з неї ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом із малолітньою дитиною від першого шлюбу ОСОБА_7 без надання іншого житлового приміщення; позбавити ОСОБА_3 права користування вказаною квартирою; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнила у відношенні малолітнього сина відповідачки: оскільки останній проживає разом із бабусею (матірю ОСОБА_4А.) за адресою належної відповідачці на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_8 квартирі від вимог до малолітньої особи відмовилась.

Відповідачі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце слухання справи були повідомлені належним чином за адресою їх фактичного місця мешкання у спірній квартирі, про причини неявки суду не повідомили.

Треті особи у судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами ОСОБА_9 8 розділу ІІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог позивача з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії СКА № 076926, 10160745, виданого 30 вересня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2015 року (а. с. 88-89).

З довідки про склад сімї та місце реєстрації № 28351 від 30 липня 2015 року вбачається, що за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. маршала СудцяАДРЕСА_2 з 10 вересня 1990 року зареєстрована ОСОБА_2, з 08 листопада 2004 року її син ОСОБА_3, з 11 вересня 1990 року її син ОСОБА_5 (а. с. 17).

Згідно з актом, складеним мешканцями квартир № 88, 91, 92 будинку № 3 по вул. Судця маршала у м. Дніпропетровську та завіреним головою ЖБК № 383 з липня 2011 року в квартирі № 90 за зазначеною адресою постійно мешкає ОСОБА_2, її син ОСОБА_10 разом зв своєю дружиною ОСОБА_4 зявлялись за цією адресою періодично, а з січня 2015 року постійно мешкають в даній квартирі (а. с. 41). Відповідачка ОСОБА_11 зареєстрована за іншою адресою (а. с. 90).

Відповідно до розписки ОСОБА_3 від 02 липня 2013 року останній зобовязався знятись з реєстрації в квартири, в якій прописаний (м. Дніпропетровськ, вул. маршала Судця, 3/90) у місячний строк, натомість отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000,00 грн., що еквівалентно 5 000,00 доларам США, за відмову від частки житла, на яку він мав право (а. с. 20).

З документів, наявних в матеріалах справи, а також з показів свідка ОСОБА_12, судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до неї, яка, в тому числі, виражалась і у спричиненні ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Викладені обставини підтверджуються висновком фахівця судово-медичного експерта № 1791 від 18 червня 2011 року (а. с. 18-18 зворот), висновком фахівця судово-медичного експерта № 2903 від 09 серпня 2012 року (а. с. 19-19 зворот), висновком фахівця судово-медичного експерта №379 від 28 січня 2015 року, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року, якою була скасована постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року про притягнення ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та справу у відношення позивача було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 22-23), висновком фахівця судово-медичного експерта № 654 від 16 лютого 2015 року; постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 29).

Судом також встановлено, що за наслідками застосування ОСОБА_3 фізичної сили по відношенню до матері ОСОБА_2, за відповідними фактами в Жовтневому РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебуває кілька кримінальних проваджень (а. с. 61, 69-74, 92).

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_8 належить квартира № 3б в будинку № 21 по вул. Виконкомівській у м. Дніпропетровську (а. с. 81-82), в якій, як пояснила позивачка у судовому засіданні, мешкає син відповідачки разом із бабусею ОСОБА_8 Викладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявною в матеріалах справи (а. с. 81-82).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Частиною 2 ст. 156 ЖК України встановлено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду в їх сукупності, аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстрований та фактично мешкає відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною відповідачкою ОСОБА_4, приймаючи до уваги, дії ОСОБА_3 щодо застосування по відношенню до своєї матері ОСОБА_2 фізичного насилля, які можливо назвати «систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі» (ст. 116 ЖК України), а також те, що відповідачка ОСОБА_4, зайняла спірну квартиру самоправно, тобто без дозволу власника квартири ОСОБА_2, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, позбавлення права користування житловим приміщенням, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат розгляду справи на підставі ст.. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору по 121,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 316, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 150, 155, 156 Житлового Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою № 90, розташованою в будинку № 3 по вул. Маршала Судця у м.Дніпропетровську з боку ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири № 90, що розташована в будинку № 3 по вул. Судця маршала у м. Дніпропетровську.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 90, що розташована в будинку № 3 по вул. Маршала Судця у м.Дніпропетровську

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. по 121 (сто двадцять) грн. 80 коп. з кожного.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

ОСОБА_9 Черновськой