КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Провадження № 2/552/28/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючий суддя Кузіна Ж.В.

при секретарі Павленко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів посилаючись на те, що 01 березня 2011 року він передав у борг відповідачу кошти у розмірі 25 000 грн. зі строком повернення за першою вимогою та 01 квітня 2011 року передав кошти у розмірі 150 000 грн. зі строком повернення до 31 березня 2012 року. За користування коштами сторони обумовили розмір винагороди, які відповідач зобовязана була сплачувати позивачу. Відповідач кошти не повернула, а тому звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що працював комерційним директором на фірмі позивача. Відповідач до цього часу не повернула йому кошти. Розписки ,які надані відповідачем не визнав, оскільки його підписи можливо було вирізати з ряду документів, які він підписував при виконанні своїх посадових обовязків. Просив задовольнити позов, стягнути з відповідача на його користь суму боргу згідно розписки та договору позики.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що висновком судової фізичко-хімічної експертизи встановлено, що підписи у розписках про отримання коштів, які надані відповідачем не відповідають даті,які зазначені у розписках. Посилання відповідача та її представника щодо неврахування судом висновку експертизи є безпідставними. Просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та пояснила, що повернула позивачу всі кошти відповідно до розписку від 01 березня 2011 року та договору позики від 01 квітня 2011 року. Нею сплачені також відсотки за договорами позики на загальну суму 483 500 грн. Просила суд не враховувати висновок судової фізико-хімічної експертизи, оскільки він проведений не судовим експертом, дослідження проводилась у лабораторії, яка на той час не пройшла акредитацію. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Судова експертиза проводиться особою, яка відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» та внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. ОСОБА_5, який проводив судову експертизу не є судовим експертом та його свідоцтво на проведення таких експертиз є недійсним. Просив суд не приймати даний доказ як належний та відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року позивач передав відповідачу у борг кошти у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою щомісячно 4 500 грн. та поверненням протягом 30 днів з дня предявлення вимоги. Передача коштів оформлена розпискою.

01 квітня 2011 року між цими ж сторонами укладений договір позики, відповідно до умов якого, позивач передав відповідачу кошти у розмірі 150 000 грн. зі сплатою винагороди у розмірі 5 % від суми позики, що становить 7 500 грн. щомісячно та строком повернення до 31 березня 2012 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Сторонами визнавались як факт укладення зазначених договорів так і передача коштів від позивача відповідачу.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Відповідачем на підтвердження виконання зобовязань по даним договорам надані розписки про поверхня коштів:

29 грудня 2011 року у розмірі 10 000 грн. (а.с.97 т.1),

23 травня 2012 року у розмірі 140 000 грн. (а.с. 98 т.1)

21 вересня 2012 року у розмірі 15 000 доларів США (а.с. 102 т.1);

22 грудня 2012 року у розмірі 10 000 доларів США (а.с. 103 т.1).

Також відповідач у своїх поясненнях зазначила, що неодноразово позичала кошти у різних осіб, розписки про повернення коштів нею писались особисто , а кредитори лише проставляли свій підпис.

У судовому засіданні оглядались інші розписки про повернення коштів кредиторам , які виконані на аналогічних розмірах паперу та текст розписок виконаний відповідачем.

Згідно висновку судової-почеркознавчої експертизи від 21 серпня 2013 року підписи від імені ОСОБА_1 у розписках від 29.11.2011, від 23.05.2012, від 21.09.2012, від 22.12.2012 р. розташовані в рядках «ОСОБА_6Завдовьев» - виконані ОСОБА_1.

Позивач як на підставу для задоволення позовних вимог посилався на висновок експерта № 14215 фізико-хімічної експертизи матеріалів документів від 04 березня 2015 року, яким визначено, що давність виконання підписів позивача у розписках датованих 29 грудня 2011 року, 21 вересня 2012 року, 22 грудня 2012 року, 23 травня 2012 року не відповідає вказаним датам. Підписи ОСОБА_1 у даних розписках виконаний раніше березня 2010 року. Встановити коли виконані рукописні тексти у розписках не уявляється можливим. Підписи та рукописну тексти виконувались після друкованих реквізитів. Як вбачається з висновку, він виготовлений судовим експертом КЕДЦ ОСОБА_5

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Нормами статті 10 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено ОСОБА_5, останній на час проведення експертизи не був судовим експертом, а є фахівцем у відповідній галузі знань.

Після отримання ухвали суду про призначення судової фізико-хімічної експертизи, на адресу суду від фахівця ОСОБА_5 не надходило повідомлення про неможливість проведення такої експертизи,оскільки він не є судовим експертом.

Можливість залучення фахівця ОСОБА_5,який не атестований як судовий експерт, для проведення судової експертизи здійснюється судом після з'ясування даних щодо цієї особи (прізвище, ім'я, по батькові, адреса, місце роботи та посада, освіта, стаж роботи за відповідною спеціальністю, науковий ступінь, вчене звання, рівень кваліфікації тощо).

Отже, не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, який має назву "висновок судового експерта» оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи та є особою, яка атестовано відповідно до Закону і включено до Державного реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладено на Міністерство юстиції України (стаття 9 Закону УЦкраїни «Про судову експертизу»).

Таким чином даний висновок не може вважатися як судова експертиза .

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що згідно договору № 2-Е виконання робіт з науково-технічної продукції фізико-хімічне дослідження висококиплячих летючих компонентів в матеріалах від 01 січня 2014 р. замовник ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» доручає і сплачує, а виконавець Національний науковий центр «Інститут виноградарства і виноробства ім.. ОСОБА_7» приймає на себе виконання випробувань : лабораторне фізико-хімічне дослідження високо киплячих летючих компонентів -ВЛК (бензиловицй спирт,феноксіетанол,етери гліколіз) в матеріалах з використанням газохроматографічного методу дослідження та фізико-хімічних методів.

Відповідно до атестатів акредитації, останній з яких був дійсний до 20 грудня 2014 року, хіміко-аналітична лабораторія відділу виноробства Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є.Таїрова» акредитована відповідно до вимог ДСТУ ISO/ IEC 17025:2006 в галузі: випробуваня винограду,вин,виноматеріалів , концентратів виноградного соку,сусла, містелів, спирту етилового ректифікованого на відповідність вимогам до органолептичних, фізико-хімічних,мікробіологічних показників та показників безпеки, ґрунтів на відповідність вимогам до показників безпеки.

Згідно свідоцтва про атестацію яке видане 05 травня 2014 року та чинне до 04 травня 20-17 року , хіміко-аналітична лабораторія відділу виноробства Національного наукового центру «Інститут виноградства і виноробства імені ОСОБА_7» відповідає критеріям атестації і атестована на проведення вимірювань у сфері поширення державного метрологічного нагляду.

Таким чином, фахівцем ОСОБА_5 проведено фізико-хімічне дослідження документу у лабораторії, яка відповідно до наданих суду доказів не пристосована для проведення досліджень рукописних тестів щодо періоду часу їх виконання.

Також є неприйнятними посилання позивача, що у разі отримання боргу від відповідача ним був би погашений кредитний договір, оскільки це субєктивне право позивача щодо строків та порядку сплати заборгованості по кредитному договору.

З урахуванням вищенаведеного, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст..ст.10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна