Справа № 363/5173/14ц Головуючий у І інстанції Курієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/2845/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 02.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Сушко Л.П.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ПАТ КБ „Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути суму заборгованості з відповідача в розмірі: 33718,88 гривень, що складається з 7709,10 грн - заборгованості по кредиту; 20338,30 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3589,63 грн заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1581,85 грн штраф (процентна складова), обґрунтовуючи позов тим, що відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку умови укладеного договору не виконує.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 33718,88 грн, що складається з 7709,10 грн - заборгованості по кредиту; 20338,30 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3589,63 грн заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1581,85 грн штраф (процентна складова) та 337,19 грн судового збору, а всього 34056,07 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2008 року між ПАТ КБ „Приватбанк та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останньому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в розмірі 8000.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (ас.9-14).

Станом на 31.10.2014 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед ПАТ КБ „Приватбанк становить: 33718,88 грн, яка складається з 7709,10 грн - заборгованості по кредиту; 20338,30 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3589,63 грн заборгованості по комісії за користуванням кредитом; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1581,85 грн штраф (процентна складова), (ас.5-6)

Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов вірного висновку, що оскільки зобовязання за кредитним договором відповідачем перед позивачем не виконані, тому позов підлягає задоволенню.

Як вбачається зі змісту рішення, суд надав оцінку поясненням сторін, дослідив всі матеріали справи. Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.214,215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що доказів про видачу позивачем відповідачеві картки та перерахування на неї коштів позивач не надав безпідставні та спростовуються наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні доказів.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: