АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/7006/15 Головуючий 1 інстанції - Губська Я.В.
Категорія відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Кружиліної О.А., Трішкової І.Ю.

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права, стягнення суми, зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

29.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року ОСОБА_1 був визнаний винним за ч.1 ст. 286 КК України та йому було призначено відшкодувати ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Однак, відповідач цей вирок суду не виконав та не виплатив моральну шкоду в повному обсязі, як обіцяв. Просить, доповнивши позовні вимоги ( а с. 2-3, 20), стягнути з відповідача на її користь проіндексовану суму боргу, з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 34330,69 грн. на день ухвалення рішення судом за весь час прострочення сплати боргу та відшкодувати моральну шкоду за навмисне невиконання рішення суду в розмірі 5000 грн.; поновити порушені права, зобовязавши відповідача взяти кредит в банку для негайного виконання рішення суду на протязі місяця, як він і обіцяв.

Відповідач позов не визнав. Вказав, що вирок суду він виконує в примусовому порядку та перераховує на підставі виконавчого листа з місця роботи кожного місяця грошові кошти позивачу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь суму збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 26.02.2013 року по 31 08.2015 року, суму інфляційних витрат в розмірі 11414,01 грн., три процента річних в сумі 1507,68 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення суми моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та зобов'язання взяти кредит відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Крім того, з апеляційною скаргою звернулася і ОСОБА_3Н, просить скасувати рішенння районного суду в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та задовольнити позов в цій частині, стягнувши з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2012 року ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати автотранспортними засобами на 2 роки. В силу ст 49 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбуття покарання у звязку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Також, даним вироком з ОСОБА_1О, на користь ОСОБА_2 стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20 000 грн. (а с. 4- 7).

Згідно матеріалів справи та даних, які викладені в виконавчому документі (а с. 8), вирок Київського районного суду м Харкова від 11.10.2012 року набув чинності 26.02.2013 року. Виконавчий лист про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2П був виданий 13.02.2014 року.

З відповіді Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 02.04.2015 року вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню даного виконавчого листа винесена 14.02.2014 року, встановлений строк для добровільного виконання -до 21.02.2014 року. (а.с. 13,21).

ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди на виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 11.10 2012 року на користь ОСОБА_2 виплачено 2875,31 грн. за період з липня 2014 року по липень 2015 року

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зобов»язання про відшкодування моральної шкоди за вироком суду є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01.10.2014 року в справі №1ІЗцс-14, яка є обов'язковою для суду відповідно до норм статті 360-7 ЦПК України.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних за період з моменту набрання чинності вироком -26.02.2013 року та на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Районний суд правильно зазначив, що розрахунки, наведені позивачем не є точними.

Так, індекс інфляції за 2013 рік становить : січень - 100,2; лютий - 99,9; березень - 100; квітень - 100; травень - 100,1; червень - 100; липень - 99,9; серпень - 99,3; вересень 100; жовтень -100,4; листопад -100,2; грудень -100,5.

Індекс інфляції за 2014 рік становить: січень - 100,2; лютий - 100,6; березень 100,2; квітень - 103,3; травень - 103,8; червень - 101,1; липень - 100,4; серпень - 100,8; вересень - 102,9; жовтень - 102,4; листопад -101,9; грудень -103,0.

Індекс інфляції за 2015 рік становить: січень - 103,1; лютий - 105.3; березень - 110,8; квітень- 114,0; травень - 102,2; червень - 100,4; липень - 99,0.

На підставі викладеного, розрахунок інфляційних витрат з суми боргу 20000 грн., з врахуванням проведених виплат відповідачем щомісячно, за період з 26.02.2013 року по 31.08.2015 року складає суму 11414,01 грн., яку районний суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача.

Розмір суми три процента річних за період з 26 02.2013 року по 31.08.2015 року, з врахуванням проведених виплат відповідачем, становить суму в розмірі 1507,68 грн., яку районний суд також обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним виконується вирок суду в примусовому порядку та щомісячно сплачуються кошти в процентному відношенні до заробітку, судом враховані. Але вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Стосовно доводів ОСОБА_2 про стягнення суми з врахуванням вже стягнутої за вироком суду суми боргу 20000 грн. суд першої інстанції правильно визнав ці доводи необгрунтованими та безпідставними.

Крім того стосовно відшкодування на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 5000 грн. за невиконання рішення суду про стягнення моральної шкоди та зобов»язання взяти кредит для погашення заборгованості, районний суд обґрунтовано визнав ці вимоги безпідставними та відмовив в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Позивач не надала доказів спричинення їй моральної шкоди від дій відповідача щодо неналежного виконання вироку суду . Суд першої інстанції правильно відмовив задоволенні позову в цій частині. Апеляційна скарга ОСОБА_2П.в цій частині не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: