У х в а л а

іменем україни

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, третя особа - управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_10, який є правонаступником ОСОБА_4, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 20 листопада 1985 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Шептухою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1795, на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 У 2007 році до неї звернулися її онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з проханням про найм житлового приміщення, оскільки у м. Харкові не мали власного житла, а проживали разом з батьками у батьківській квартирі у м. Куп'янськ, на що остання дала згоду, вселила та зареєструвала їх у належному їй житловому будинку. Посилаючись на неможливість спільного проживання з відповідачами, оскільки вони постійно вчиняють сварки, без згоди позивача провели капітальний ремонт цього житлового приміщення, окрім того, мають власне житло, добровільно звільняти будинок відмовляються, ОСОБА_4 просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 і визнати ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7, що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_8 і ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_5 разом з малолітньою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з малолітніми ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з займаного ними житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_10, який є правонаступником ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із безпідставності позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10, який є правонаступником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко