Справа № 738/109/15-ц
№ провадження 2/738/75/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року м. Мена

Менський pайонний суд Чеpнiгiвської областi в складi:

суддi Волошиної Н.В.

з участю секpетаpя Костюка І.А.,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернігівської області цивільну спpаву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з відповідачем було розірвано 23 червня 2010 року, а фактично шлюбні стосунки припинені з березня 2010 року. Весь цей час відповідач не цікавився життям дитини й не виявляв бажання з нею спілкуватися, не приймав участі у її вихованні, дитина батька майже не пам'ятає, ніколи про нього не згадує. На даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від шлюбу з яким має доньку, всією сім'єю проживають у власному будинку, син має свою кімнату, забезпечений всім необхідним для гармонійного розвитку, між членами їхньої сім'ї склалися доброзичливі відносини.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, мотивуючи свій позов тим, що 23 червня 2010 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано, оскільки вони мали різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства. Під час неодноразових сварок з відповідачкою, остання йому заявляла, що він не являється батьком дитини, оскільки вона зустрічалася з іншими чоловіками. Проаналізувавши вказані факти, вважає, що він не є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки дитина зовсім на нього не схожа, а відповідачка оманою сповістила, що вагітна від нього, а тому вони одружилися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити та додатково пояснила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, до відповідача з позовом про стягнення аліментів не зверталася, добровільно допомоги на утримання дитини він не надавав, з 2010 року жодного разу з дитиною не бачився, не спілкувався по телефону, не вітав з днем народження, не цікавився його життям, і, навіть, під час зустрічі з дитиною у відділенні судово-медичної експертизи не виявив бажання з нею поговорити, дитина його взагалі не впізнала. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав позов про позбавлення його батьківських прав, підтвердив, що після розлучення з позивачкою жодного разу не бачив дитину, спочатку йому перешкоджали зустрічатися з дитиною позивачка та її батьки, а потім він виїхав на проживання в м. Київ, до органу опіки та піклування з клопотанням про визначення йому часу спілкування з дитиною не звертався, оскільки не вважав це необхідним, будь-якої допомоги на утримання дитини не надавав, не вітав дитину з днем народження, не цікавився її життям, дійсно бачив дитину у відділенні судово-медичної експертизи, але не спілкувався з нею, оскільки не вбачає в цьому ніякого сенсу. Свій зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області та Менської міської ради Менського району Чернігівської області в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Менського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивача й знає її сім'ю з 2002 року, ніколи не чула розмов про те, що ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_7 й, навіть, не сумнівалась у його батьківстві, вона досить часто бачить ОСОБА_4, який стає дуже схожим на свого батька, після розлучення сторін, відповідач не спілкується з дитиною, аліментів не сплачував, іншої допомоги на утримання дитини також не надавав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю позивача, до заміжжя її донька зустрічалася з ОСОБА_3, потім він став проживати у них, ОСОБА_2 повідомила, що вагітна і вони одружилися. Шість років подружнього життя відповідач визнавав сина, а після розлучення став висловлюватись, що дитина не його. Відповідач після розлучення жодного разу не бачився з дитиною, не брав участі у її вихованні, а тому й звернувся із зустрічним позовом лише для того, щоб якось виправдати себе. ОСОБА_7 схожий на свого батька як зовні, так і жестами, рухами, батька не пам'ятає, ніколи його не згадує. Її донька має іншу сім'ю, її другий чоловік любить ОСОБА_4 й хоче його усиновити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з такого.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.10).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було розірвано 23 червня 2010 року, після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_8 (а.с.9).

30 липня 2011 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.11).

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 22/03-19 від 21 січня 2015 року вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, її чоловік - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 17 грудня 2014 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 1975 року народження, відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку тим, що він не приймає участі у його вихованні (а.с.5).

Згідно з довідкою, виданою Менською ЗОШ I-III ст. ім. Т.Г. Шевченка №399 від 04 грудня 2014 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався у школі з 01 вересня 2010 рок по 28 грудня 2012 року, за цей час вчитель ОСОБА_12 жодного разу не мала нагоди поспілкуватись з батьком дитини, він ніколи не цікавився навчанням та вихованням свого сина, не був присутнім на батьківських зборах, ранках, святах, не приймав участі у ремонті класу (а.с. 8).

Як вбачається з довідки Менської районної гімназії №217 від 26 грудня 2014 року, батько ОСОБА_4 - ОСОБА_3 протягом періоду з 14 січня 2013 року по 08 грудня 2014 року не приходив до гімназії, жодного разу не відвідував батьківські збори, участі у ремонті класу не приймав, навчанням та успіхами сина не цікавився (а.с.7).

Виходячи з встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню дитини, самоусунувшись від виконання батьківських обов'язків, не відвідує її, не цікавиться її життям, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У судовому засіданні відповідач позов визнав й підтвердив, що жодного разу не бачив дитину з 2010 року, протягом п'яти років не цікавився його життям, здоров'ям, успіхами у навчанні, не вітав з днем народження, не надавав допомоги на утримання, оскільки проживав в іншому місті і у нього були інші проблеми.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення батька від виховання дитини та приходить до висновку про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Пленум Верховного суду України у постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснив, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини.

Як вбачається з актового запису про народження №42 від 12 травня 2004 року та Повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 12 лютого 2015 року, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2; підставою запису відомостей про батька дитини є актовий запис про шлюб №97 від 10.10.2003 року по відділу державної реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції; державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 СК України.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №68 від 18 травня 2015 року вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99% (60-63).

Дослідивши вищезазначену експертизу, суд приходить до висновку, що вона відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, яке регламентує проведення таких експертиз, є належно вмотивованою, даною на підставі повного вивчення відібраних зразків крові обох батьків та самої дитини, а також узгоджується з поясненнями позивача ОСОБА_2, і суд не вбачає підстав сумніватися в її достовірності.

Жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості бути батьком сина ОСОБА_7 позивач за зустрічним позовом всупереч вимогам ст.60 ЦПК України суду не надав, а тому його вимоги про оспорювання батьківства є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Кеpуючись ст. 136, 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 174, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, батьківських прав стосовно малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Волошина