Справа 206/3880/15-ц
Провадження 2/206/1088/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2015 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Пучковій О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління ютиції, Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення ідеальних часток співвласників нерухомого майна та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2015р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визначення ідеальних часток співвласників та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона є власником ј частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №119, розташованого по вул. Новаторська у м. Дніпропетровську. Решта даного спірного нерухомого майна належить відповідачам.

Станом на 17.02.2015р. садибний (індивідуальний) житловий будинок №119 по вул. Новаторська у м. Дніпропетровську складається із: житлового будинку літ.А-1 з житловою прибудовою літ.А1-1 загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, літньої кухні літ.Б, вбиральні літ.В, літнього душу літ.Г, сараю літ.Д, погребу літ.ПГ, входу у погріб літ.Е, навісів літ.Ж та З, колонки літ.К, споруд №1-5, І.

Житловий будинок літ.А-1 був зведений її прадідом у 1949р. Після його смерті право власності набули: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (померла 25.02.2013р.) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в рівних частках кожна.

ОСОБА_4, в користування якої відійшли приміщення житлового будинку літ.А-1 складаються із: коридора №1-1, кухні №1-2 та кімнати №1-3, яка своїм майном ніколи не користувалась і не опікувалась, тому воно знаходиться у занедбаному, непридатному для проживання стані.

За життя ОСОБА_5 звела житлову прибудову літ.А1-1, літню кухню літ.Б, вбиральню літ.В, літній душ літ.Г, сарай літ.Д, погреб літ.ПГ, вхід у погріб літ.Е, навіси літ.Ж та З, колонку літ.К, споруди №1-5, І. В житловому будинку літ.А-1 ОСОБА_7 користувалась приміщеннями, що в технічному паспорті позначені як кімната №2-4 та передпокій №2-5. Протягом свого життя ОСОБА_5 утримувала своє нерухоме майно у належному стані, робила поточний ремонт. Після її смерті в порядку спадкування за заповітом право власності набули позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках кожна.

У звязку із здійсненням спадкодавицею ОСОБА_5 будівництва, змінився розмір часток у праві спільної часткової власності, тому інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8 на її замовлення було здійснено обстеження домоволодіння.

Згідно розрахунку часток житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходиться: приміщення №2-4 та №2-5 в житловому будинку літ.А-1, житлова прибудова літ.А1-1, літня кухня літ.Б, вбиральня літ.В, літній душ літ.Г, сарай літ.Д, погреб літ.ПГ, вхід у погріб літ.Е, навіси літ.Ж та З, колонка літ.К, огорожі №1-4, зливна яма №5, замощення №І, тобто частка кожної із них в загальній кількості нерухомого майна становить 47/100 обєкта. В користуванні ОСОБА_4 знаходиться: приміщення №1-1, 1-2 та 1-3 в житловому будинку літ.А-1, її частка в загальній власності нерухомого майна становить 6/100 обєкта.

Розмір успадкованої нею частки у праві спільної часткової власності становить 1/4 або 25/100 часток обєкта нерухомого майна. Різниця між ідеальною (фактичною) та успадкованою частками становить: 47/100-25/100=22/100.

Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» від 11.03.2015р. з метою нарахування та сплати судового збору, вартість обєкта оцінки складає 436943грн. Виходячи із цього, вартість 22/100 часток обєкта оцінки складає 96127грн.46коп.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила затвердити зміну ідеальних часток у праві спільної часткової власності: за ОСОБА_1 47/100, за ОСОБА_4 6/100, за ОСОБА_3 47/100 часток в загальній власності нерухомого майна садибного (індивідуального) житлового будинку №119 по вул. Новаторська у м. Дніпропетровську.

Також просила визнати за нею право власності на 47/100 часток садибного (індивідуального) житлового будинку №119 по вул. Новаторська у м.Дніпропетровську, що складається з: житлового будинку літ.А-1 з житловою прибудовою літ.А1-1 загальною площею 71,9кв.м, житловою площею 38,9 кв. м, літньої кухні літ.Б, вбиральні літ.В, літнього душу літ.Г, сараю літ.Д, погребу літ.ПГ, входу в погреб літ.Е, навісів літ.Ж та З, колонки літ.К, споруд №1-5, І. (а.с. 2-4).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. Наполягали на тому, що площа будинку суттєво збільшилася з часу поділу на дві половини, були побудовані господарські будівлі, відповідач участі в цьому взагалі не брала, багато років за своєю частиною не доглядала, внаслідок чого приміщення її частини житлового будинку прийшли у непридатний для проживання стан.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала і покладалася на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 та її представники в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Так, з відповідачем як із співвласником ніхто ніколи не узгоджував прибудови чи добудови, будівництво здійснено таким чином, що вона не має доступу до водоколонки, якою завжди користувалася. ОСОБА_9 того, розрахунок часток робився виходячи суто із грошової оцінки приміщень, а не їх площі, відповідач не згодна з тим, що їй належатиме у разі задоволення позову лише 6/100 часток замість Ѕ.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції до суду не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Ніяких заперечень та пояснень суду не надіслав.

Третя особа державний нотаріус Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що нотаріальна контора не має можливості реєструвати іншу частку, яка не зареєстрована за спадкодавцем, незалежно від фактичного обсягу нерухомого майна.

Вислухавши доводи та пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9, дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 28.03.1968 року відповідачка ОСОБА_4 після померлої ОСОБА_13, яка фактично прийняла спадщину після ОСОБА_14 та померла 14 вересня 1967 року, отримала право на спадкове майно у вигляді ? частини жилого будинку А-1 загальною жилою площею 21,0 кв.м. з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: вул. Новаторська, 113 в місті Дніпропетровську. Другим спадкоємцем на вказане домоволодіння в тій же частці був ОСОБА_6 (а.с.40).

Станом на 10.10.1958 року до жилого будинку А-1 загальною площею на той час 33,7 кв. м житловою площею 21,0 кв. м примикала господарська будівля у вигляді сараю Б-1 (а.с.41-42).

Рішенням виконкому Індустріальної районної Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська №147 від 07.03.1973 року ОСОБА_6 отримав згоду органу влади на проведення в належній йому частині домоволодіння № 119 по вул. Новаторській капітально-відновлювального ремонту з розширенням її жилої площі та був зобовязаний після закінчення ремонту своєї частини жилого будинку, здати її до експлуатації та зареєструвати в міськінвентарбюрою. Також цим рішенням змінено адресу в частині номера будинку: з №113 дмінено на №119 (а.с. 56). Слід зазначити, що у даному рішенні про будь-які добудови чи прибудови не йдеться, архітектурного проекту добудови не надано.

Доданий план від січня 1984 року, на якому відображено прибудову А1-1 до будинку А-1, не є архітектурним проектом, а планом газопроводу (а.с. 57-60).

Прибудова А1-1 до будинку А-1 збудована фактично до червня 1989 року, що підтверджується технічним паспортом від 20.06.1989 року (а.с.43-46).

З цього випливає, що колишній співвласник здійснив прибудову А1-1 без узгодження з іншим співвласником, без дотримання встановленого порядку та реєстрації прибудови в органах БТІ.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАК №5444080, видане Восьмою дніпропетовською державною нотаріальною конторою 16.01.2015 р. у спадковій справі № 194/2013, зареєстровано в реєстрі за № 2-24, ОСОБА_1 є власником ј частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №119, розташованого по вул. Новаторська у м. Дніпропетровську (а.с.5). При цьому загальна та житлова площі будинку зазначені станом на теперішній час, так само як і надвірні побудови.

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕМ №861964 від 16.01.2015р. ОСОБА_1 належить ј частка спільної часткової власності житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новаторська, 119 (а.с.6).

Згідно технічного паспорту, виготовленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_8 (кваліфікаційний сертифікат №001527 від 08.02.2013р.) станом на 17.02.2015р. садибний (індивідуальний) житловий будинок №119 по вул. Новаторська у м. Дніпропетровську складається із: житлового будинку літ.А-1 з житловою прибудовою літ.А1-1 загальною площею 71,9 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, літньої кухні літ.Б, вбиральні літ.В, літнього душу літ.Г, сараю літ.Д, погребу літ.ПГ, входу у погріб літ.Е, навісів літ.Ж та З, колонки літ.К, споруд №1-5, І (а.с.7-11).

У звязку із збільшенням загальної площі будинку на 0,37 кв.м, побудові навісу літ.З, огорожі №№3, 4, зливної ями №5, замощення І, демонтування печі в прим.поз. 1-2, у 2015 році ПП «ОСОБА_8С.» був складений акт поточних змін (а.с.12).

Розрахунком часток житлового будинку та актом конкретного користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджено те, що у їх власності знаходиться: приміщення №2-4 та №2-5 в житловому будинку літ.А-1, житлова прибудова літ.А1-1, літня кухня літ.Б, вбиральня літ.В, літній душ літ.Г, сарай літ.Д, погреб літ.ПГ, вхід у погріб літ.Е, навіси літ.Ж та З, колонка літ.К, огорожі №1-4, зливна яма №5, замощення №І Виходячи із грошової оцінки приміщень, частка кожної із них в загальній кількості нерухомого майна становить 47/100 обєкта. В користуванні ОСОБА_4 знаходиться: приміщення №1-1, 1-2 та 1-3 в житловому будинку літ.А-1, її частка в загальній власності нерухомого майна становить 6/100 обєкта (а.с.14-16).

Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ПП «Новомосковське бюро експертної оцінки» від 11.03.2015р. з метою нарахування та сплати судового збору, вартість обєкта оцінки складає 436943грн. Виходячи із цього, вартість 22/100 часток обєкта оцінки складає 96127грн.46коп. (а.с.17-18).

Як вбачається з листа керівника КП «ДМБТІ» від 19.03.2015 року, ОСОБА_4 є власником ? частини домоволодіння №119, розташованого по вул. Новаторська у м. Дніпропетровську (а.с.47).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які неможна відокремити зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Керуючись ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок прибудову без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника який її зробив і не змінює розміру частки співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно розяснень, що викладені в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. із змінами, при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої ради за згодою решти учасників спільної власності.

Відповідно до положень Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства від 31.01.1966 року, якщо один із власників спільного будинку з дозволу місцевого органу влади зробив прибудову або перебудову, внаслідок чого належна йому частка змінилась, і ніхто з співвласників цього не оспорює, орган комунального господарства, а де його немає виконком місцевої Ради депутатів трудящих, за письмовою заявою співвласників і після належної перевірки, на підставі рішення виконкому про зміну часток, які належали співвласникам, і про оформлення права власності в нових розмірах, видає кожному з них замість правовстановлюючих документів, які вони мають, свідоцтво про право особистої власності на відповідну частку будинку (домоволодіння) (п.26 зазначеної Інструкції.)

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» звернута увага судів на те, що при перерозподілі ідеальних часток спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого розміру часток в праві власності на будинок. А також вказується на те, що при перерозподілі права власності на житловий будинок, як правило назначаються судово- будівельні експертизи, на вирішення яких суд ставить питання врегулювання спору за технічною можливістю та бажанням сторін.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2015 року, спадкоємцями спадщини після померлої 25.02.2013 року ОСОБА_5 є: позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 Спадщина складається з 1/2 частини житлового будинку №119 розташованого по вул. Новаторській в місті Дніпропетровську та з господарсько-побутових будівель, що примикають до житлового будинку А-1: літня кухня Б- цегла; вбиральня В-цегла; душ Г-цегла; сарай Д-цегла; вхід у погріб Е-цегла; навіс Ж; споруди №1-2; к -огорожа бетон/цегла; калітка мет.; ворота; колонка.

На підставі рішення виконкому Індустріальної районної Ради міста Дніпропетровська №147 від 07.03.1973 року ОСОБА_6 був зобовязаний після закінчення ремонту своєї частини жилого будинку, здати її до експлуатації та зареєструвати в міськінвентарбюро, чого за його життя здійснено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, прибудова А1-1 на день смерті спадкодавиці ОСОБА_5 також не була прийнята до експлуатації, тому відповідної її реєстрації в МБТІ не малося.

Разом з тим, після зведення зазначеної перебудови, свідоцтва про право власності на нерухоме майно з зазначенням нових розмірів часток в спільній частковій власності ОСОБА_5 та інші співвласники домоволодіння не оформили, право власності не зареєстрували. Цей факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні.

Доводи представника позивача про те, що технічний паспорт від 17.02.2015 року, розрахунок часток житлового будинку та акт конкретного користування від 17.02.2015 року, виготовлених фахівцем ОСОБА_8 підтверджують той факт, що із здійсненням спадкодавицею ОСОБА_5 будівництва, змінився розмір часток у праві спільної часткової власності, але при цьому не були оформлені та зареєстровані за її життя будівлі, суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки колишній власник частки позивачки ОСОБА_5 не оформила таку зміну часток за життя, позивачка відповідно не успадкувала змінену частку, на даний час за нею не зареєстровано право власності на частку 47/100, вона є власником частки 25/100 спільного домоволодіння сторін.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набув чинності 03.08.2004 року визначено, що право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації.

З 01.01.2013р. державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно відповідних реєстраційних служб. Відповідно до ст.18,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлений порядок видачі свідоцтв про право власності та підстави для державної реєстрації прав. В рамках цього закону позивачка за оформленням права власності не зверталася.

Між тим, суд не може перебирати на себе функції державних органів, які здійснюють оформлення та державну реєстрацію прав на нерухомість.

Отже, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано.

На підставі вищенаведеного, суд проходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, стосовно необхідності затвердження змін ідеальних часток у праві спільної часткової власності, та визнання за нею права власності на 47/100 часток домоволодіння №119 по вул. Новаторській в місті Дніпропетровську є передчасними, належним чином документально необґрунтованими і незаконними, оскільки суперечать вимогам ст. 357 ЦК України, та Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України», не підлягають задоволенню.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_9 того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів, щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мала право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів або призначення відповідних експертиз. Але з відповідними клопотаннями сторони, кожна із яких мала належну юридичну допомогу в особі предстаників, до суду не зверталися.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи, що задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб суттєво зменшить право власності на спірне нерухоме майно відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення ідеальних часток співвласників та визнання права власності не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков