Справа № 2/331/628/15
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2015 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі - Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Акціонерне товариство « Страхова компанія «АХА Страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, -
У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 вересня 2014 року, о 15 годині 10 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Peugeot 408», державний номер НОМЕР_1, на перехресті вул. Набережній та вул. Запорізькій м. Запоріжжя, здійснив рух на заборонений сигнал світлофору (жовтий), внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Opel», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, котрий рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок зіткнення автомобілі були технічно пошкоджені, травмовано водія ОСОБА_1, якого доставлено до 5-ї Міської клінічної лікарні м. Запоріжжя.
Власником транспортного засобу «Opel», державний номер НОМЕР_2, яким 09.09.2014 р. керував ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯТС № 234890, виданого 11.06.1998р. Запорізьким МРЕР при УДАІ УМВС України в Запорізькій області, є ОСОБА_4
На момент ДТП та з 2010 року автомобіль «Opel», державний номер НОМЕР_2, знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_1 на підставі генеральної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 269.
16 жовтня 2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за справою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 винесена постанова, згідно якої останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн..
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова судді Запорізького районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 залишена без змін.
На підставі полісу № АІ/6745298 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «СК «АХА Страхування», цивільна відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована, у звязку з чим страховою компанією повинно бути виплачено позивачу вартість ремонтних та відновлювальних робіт в межах ліміту страхового відшкодування.
Також, крім матеріальних збитків, позивач вважає, що внаслідок ДТП йому завдана і моральна шкоду, яка полягає у тому, що він зазнав душевного стресу у звязку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП; за відсутності автомобіля було порушено його звичний устрій життя. Крім того, внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду пошкодження здоровя і небажанням відповідачів добровільно відшкодувати завдану шкоду, через що він поніс певні моральні страждання, які оцінює у 5000,00 гривень.
Представник позивача ОСОБА_7 надала суду заяву з проханням розглянути справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує, просила суд їх задовольнити та в разі повторної неявки відповідача у судове засідання, ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.
Представник третьої особи АТ «СК «АХА Страхування» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.
Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, взявши до увагу заяву представника позивача та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями сторони відповідачів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та ухвалою від 10 червня 2015 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, взявши до уваги заяву представника позивача, проаналізувавши надані стороною позивача докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що 09 вересня 2014 року, о 15 годині 10 хвилин, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Peugeot 408», державний номер НОМЕР_1, на перехресті вул. Набережній та вул. Запорізькій м. Запоріжжя, здійснив рух на заборонений сигнал світлофору (жовтий), внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Opel», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, котрий рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок зіткнення автомобілі були технічно пошкоджені, травмовано водія ОСОБА_1, якого доставлено до 5-ї Міської клінічної лікарні м. Запоріжжя.
Власником транспортного засобу «Opel», державний номер НОМЕР_2, яким 09.09.2014 р. керував ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯТС № 234890, виданого 11.06.1998р. Запорізьким МРЕР при УДАІ УМВС України в Запорізькій області, є ОСОБА_4 (а.с. 35)
На момент ДТП та з 2010 року автомобіль «Opel», державний номер НОМЕР_2, знаходиться у постійному користуванні ОСОБА_1 на підставі генеральної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 269. (а.с. 34)
Власником транспортного засобу «Peugeot 408», державний номер НОМЕР_1, яким 09.09.2014 р. керував ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 002255, виданого 08.08.2013р. Запорізьким ВРЕР №2 УДАІ УМВС України в Запорізькій області, є ОСОБА_2 (а.с. 73)
16 жовтня 2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за справою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 винесена постанова, згідно якої останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.. (а.с. 4)
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а постанова судді Запорізького районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 залишена без змін. (а.с. 5)
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку.
Також судом встановлено, що підставі полісу № АІ/6745298 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ОСОБА_2 та АТ «СК «АХА Страхування», цивільна відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована, у звязку з чим страховою компанією повинно бути виплачено позивачу вартість ремонтних та відновлювальних робіт в межах ліміту страхового відшкодування. (а.с. 67)
Згідно із п. 5 зазначеного Полісу, сума франшизи (страхове відшкодування зп шкоду, заподіяну майну потерпілих завжди зменшується на суму франшизи) становить 1000,00 грн.
Згідно ст.. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Згідно ст.. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Згідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень Цивільного кодексу України, обовязковою умовою визнання події страховим випадком за полісом і здійснення виплати страхового відшкодування обовязковим є встановлення: протиправності дій особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, при експлуатації забезпеченого транспортного засобу; наявність шкоди, за заподіяння якої виникає цивільно-правова відповідальність; взаємозвязок між протиправними діями особи цивільно-правова відповідальність якої застрахована та заподіяною шкодою.
На виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обовязковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.
16 січня 2015 року ОСОБА_1, на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 вересня 2014 року. (а.с. 61)
Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особою, відповідальною за завдання збитків, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона передбачена договором страхування.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Проте, зазначений лист-претензія був залишений ОСОБА_2 без уваги, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом про відшкодування заподіяних йому збитків.
Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.
Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зазначений факт відноситься до предмету доказування та підлягає детальному аналізу судом.
Аналізуючи надані позивачем докази, суд приходить до наступного.
Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, надані стороною позивача належні та допустимі докази, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2.
Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, останній посилається на те, що у звязку з тим, що він зазнав душевного стресу у звязку із пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП; за неможливістю значний час користуватися автомобілем було порушено його звичний устрій життя та устрій життя його родини. Крім того, відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдану шкоду, через що він несе певні моральні страждання, які оцінює у 5000 гривень.
За подібних обставин та, керуючись принципом розумної достатності, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 до 2000,00 грн.
Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з ОСОБА_2 по справі судових витрат у вигляді судового збору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи відносяться витрати на надання правової допомоги.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у розмірі 254 грн. 78 коп. (а.с. 1)
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, вимога позивача щодо відшкодування понесених судових витрат у розмірі 243,60 грн. є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки зазначена сума судового збору є мінімальною ставкою, встановленою ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. 23, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд
ОСОБА_9 Михайловича задовольнити частково.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання рішення суду апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

10.06.2015