Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2008 року між цим банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 250413-CRED, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 6 тис. доларів США терміном повернення до 10 листопада 2009 року, за умови сплати передбачених договором процентів. На забезпечення виконання ОСОБА_4 взятих за кредитним договором зобов'язань між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки. У зв'язку з невиконанням належним чином позичальником умов кредитного договору станом на 20 лютого 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 20 102,01 долар США, з яких: 5 608,57 доларів США - заборгованість за кредитом; 13 509,08 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 28,47 доларів США - штраф (фіксована частина); 955,88 доларів США - штраф (процентна складова). Про вказану заборгованість позивач повідомляв відповідачів письмово, однак вимога банку про погашення кредитної заборгованості залишилася без відповідного реагування. За таких обставин позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 20 102,01 долар США, що еквівалентно 176 495 грн 62 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року, позов задоволено. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Зокрема, правильними є висновки судів, що відповідачі як боржник та поручитель не виконали належним чином взятих за договорами зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності за вказаними позовними вимогами та дійшов правильного висновку про непропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, адже за змістом п. 5.7 кредитного договору та п. 10 договору поруки строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, а також штрафів встановлено тривалістю у 5 років.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в межах заявлених позовних вимог, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

І.К. Парінова