АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2015 у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2015 заяву ОСОБА_1про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, представником позивача подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, зокрема, заявник зазначає про те, що суд першої інстанції розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду та вирішуючи питання про наслідки неявки заявника в судове засідання, повинен був застосовувати спеціальну норму ч. 2 ст. 389-4 ЦПК, згідно якої неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому навіть за умови неявки заявника, без повідомлення причини неявки, суд повинен був розглядати заяву по суті, а не залишати її без розгляду.

Справа № 755/30488/14-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/7126/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Крім того, заявник вказує на те, що ухвалою апеляційного суду м. Києва 11.02.2015 вже було скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2014 про залишення цієї заяви без розгляду, у зв'язку з помилковим застосуванням судом першої інстанції положень п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України замість ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2015 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому, в порядку ст. 305 ч.2 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк», перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення заяви без розгляду.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник двічі не з'явився в судові засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, а тому керуючись ст. 207 ЦПК України, суд вважав наявними передбачені законом підстави для залишення позову без розгляду.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не вважає за можливе, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим, порядок розгляду заяви про скасування рішення третейського суду врегульований положеннями Глави 1 Розділу VII-1 ЦПК України, які є спеціальними нормами щодо розгляду цієї категорії справ.

Частиною 2 ст. 389-4 ЦПК України передбачено, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, неявка заявника, навіть належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому залишення без розгляду заяви про скасування рішення третейського суду є недоцільним та таким, що суперечить положенням ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 20.11.2014 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2014 заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.02.2015 ухвалу суду першої інстанції від 17.12.2014 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційний суд у своїй ухвалі від 11.02.2015 вже звертав увагу суду першої інстанції на помилкове застосуванням судом першої інстанції положень п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України замість ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України.

11.03.2015 від представника заявника надійшла заява про відкладення розгляду справи призначеної на 12.03.2015, яка була задоволена та розгляд справи відкладений на 30.03.2015. Про розгляд справи, відкладений на 30.03.2015 представник заявника був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с.85а).

Проте, судом першої інстанції при залишенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банківбез розгляду, не враховано положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення заяви про скасування рішення третейського суду без розгляду у разі повторної неявки в судове засідання заявника, а тому суд першої інстанції дійшов невірного висновку про залишення вказаної заяви без розгляду.

Згідно ст. 307 ч. 2 п. 4 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2015 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: