АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Справа №755/12613/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/14783/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 жовтня 1998 року вона та ОСОБА_3 одружилися. Від шлюбу вони мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, подружнє життя у неї з відповідачем не склалося. В січні 2014 року відповідач залишив квартиру, в якій їхня сім'я мешкала.03 квітня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва, яке набрало законної сили, шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишалася проживати з нею та перебуває на повному утриманні її матері. Тоді як відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання власного неповнолітнього сина, добровільно та в достатньому обсязі матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає. При цьому, відповідач не звільнений від обов'язку утримувати дитину, домовленостей про сплату аліментів на сина вони так і не досягли, і на даний момент його турбують власне лише матеріальні інтереси (поділ майна подружжя), а не забезпечення достатніх умов життя, необхідних для повноцінного розвитку дитини. Відповідач працює та відповідно має регулярний дохід. У відповідача немає будь-яких інших зобов'язань з утримання (в тому числі інших неповнолітніх дітей на утриманні він не має), фізично здоровий, він є працездатною особою, а тому вона вважає, що не існує перешкод для виконання чоловіком обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплаті аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку і забезпечення організації її життя, а саме 1/3 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на даний час менший розмір аліментів не забезпечить належного утримання сина.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1А частини з усіх видій його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково стягнувши аліменти в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, рішення суду ухвалено з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неповним з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм прцесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 1,10 жовтня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, батьками якого записані - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як убачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована та проживає разом з неповнолітнім сином за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач проживає окремо від дитини за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з вимогами ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі.За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як установлено судом, відповідач працює на посаді аудитора Публічного акціонерного товариства «Портал». Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2015 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 було стягнуто на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/7 частин щомісячно від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, починаючи з дня звернення до суду - з 31 січня 2015 року і до закінчення ОСОБА_9 навчання - 30 червня 2016 року (а.с.36-43).

Відповідно до Звіту про здійснені відрахування та виплати ПАТ «БАНК «ПОРТАЛ», за період з 19 червня 2015 року по 15 вересня 2015 року із заробітної плати ОСОБА_3 було утримано 1200 гривень за липень 2015 року (заробітна плата за місяць складала 11 935 гривень 42 копійки), 1200 гривень за серпень 2015 року (заробітна плата за місяць складала 11 935 гривень 42 копійки), 600 гривень за вересень 2015 року (заробітна плата за місяць складала 5 500 гривень) (а.с.43).

Також, судом установлено, що на утриманні відповідача перебуває мати - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка хворіє на хронічний гайморит, артроз обох суглобів, остеохондроз грудної та шийного відділів хребта та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою № 357 від 24 травня 2015 року, виданою Поліклінікою № 1 Солом'янського району м Києва (а.с.47).

Відповідач ОСОБА_3.є інвалідом третьої групи загального захворювання по зору, при цьому згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №2113, складеної Київською міської клінічною лікарнею № 6, ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування у Київській міській клінічній лікарні № 6 з 30 вересня 2014 року по 13 жовтня 2014 року, за результатами якого визначено загальний стан хворого як середньої тяжкості та рекомендовано диспансерний нагляд невролога в поліклініці за місцем проживання, раціональний режим праці та відпочинку, вживання медичних препаратів (діакраб, вестінорм, прамістар) та повторні курси стаціонарного лікування 1-2 рази на рік) (а.с.5152). Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_3 протипоказана робота з зоровим навантаженням та рекомендовано адміністративно-господарську роботу зі скороченим обсягом (а.с.49-50).

З огляду на вищевикладене, вбачається, що відповідач має на утриманні повнолітнього сина - ОСОБА_9, якому зобов'язаний сплачувати аліменти на навчання до 30 червня 2016 року у розмірі 1/7 частини від усіх видів доходу та непрацездатну матір ОСОБА_10, яка потребує стороннього догляду. Крім того, сам відповідач має третю групу інвалідності. Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проти утримання власного сина - ОСОБА_5, в той же час не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено у 2015 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 вересня 1455 гривень.

Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» підпунктом 4 пункту 17 роз'яснив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. З ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про те, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання неповнолітньої дитини, з урахуванням положень ст. 182 СК України, має складати 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. При цьому суд першої інстанції в повній мірі враховував як матеріальне становище позивача, так і матеріальне становище відповідача, який сплачує аліменти на навчання сина від попереднього шлюбу у розмірі 1/7 частини від усіх його доходів до закінчення навчання 30 червня 2016 року, на його утриманні також перебуває непрацездатна мати, яка потребує стороннього догляду, відповідач має третю групу інвалідності,

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: