НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7800/14
№ 2/183/2713/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юр'євої Т.І.,

при секретарі Хачатурової Е.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Новомосковський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що йому належить на праві приватної власності квартира за адресою АДРЕСА_1 на відповідно до договору обміну квартири від 23.08.2012 року. Відповідачка приходиться йому колишньою дружиною, з якою він був одружений з 29.10.2004 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з ним в цієї квартирі. У березні 2013 року він з відповідачкою припинили шлюбні відносини. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.12.2014 року шлюб між ними був розірваний. Фактично відповідачка в квартирі не проживає з березня 2013 року, комунальні послуги не оплачує, не бере участі у його утриманні, але залишилась там зареєстрованою. Фактично відповідачка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Факт не проживання відповідачки у його квартирі підтверджується актом комісії від 04.12.2014 року за участю сусідів, з якого вбачається, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з березня 2013 року.

Реєстрація відповідачки у належної йому квартирі ущемляє його права, як власника, на право володіння, користування та розпорядження власністю.

Позивач просить усунути порушення його прав у користуванні власністю та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у його квартирі за вищевказаною адресою на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, тому що вона понад рік не проживає у цієї квартирі без поважних причин.

У судовому засіданні позивач підтримав позов повністю, дав суду пояснення, аналогічні вищевикладеному.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що з позивачем склалися неприязні відносини, тому що він веде себе неадекватно, коли знаходиться у стані алкогольного спяніння. Вона постійно проживає з дочкою в квартирі АДРЕСА_2. Дійсно у кінці 2014 року позивач виганяв її з вказаної квартирі, вона з дочкою вимушена була залишатися у сусідів у кв.№134 того ж будинку, де вона проживала 2 місяця. У січні 2015 року вона попала у лікарню з запаленням легенів, а дочка проживала у спірній квартирі з позивачем. У лютому 2015 року, після лікарні вона повернулась у спірну квартиру і постійно в неї проживає з дочкою. Періодично позивач виганяє її з дочкою з спірної квартири, але в квартирі залишається їх майно, вона оплачує комунальні послуги. Іншого житла у неї не має.

Суд, вислухавши позивача, відповідачку, пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Оцінюючі пояснення сторін в судовому засіданні суд прийшов до висновку, що між сторонами склалися неприязні відносини на підставі непорозуміння, неповаги один до одного. З пояснень сторін вбачається. що, дійсно, протягом останніх років, у них були сварки та конфлікти на ґрунті ревнощів та побутових проблем.

Пояснення позивача в частині, що відповідачка не проживає у спірній квартирі більш ніж 1 рік, що вона виносить і продає його речі з квартири, що вона обкрадає його постійно, нічим не підтверджуються. Пояснення позивача, що він неодноразове звертався на поведінку відповідачки до органів міліції, нічим не підтверджені в судовому засіданні.

Свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 суду пояснили, що відповідачка 2 місяця,а саме у листопаді і грудні 2014 року, проживала у них в ІНФОРМАЦІЯ_3, тому що позивач вигнав її з дочкою з спірної квартирі. В січні 2015 року відповідачка знаходилась у лікарні з запалом легенів. У лютому вона повернулась у спірну квартиру, де і проживає до теперішнього часу.

В судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_3 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору обміну квартир від 23.08.2002 року. Право приватної власності зареєстровано у Новомосковському бюро технічної інвентаризації.

Згідно свідоцтва про шлюб, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.10.2004 року.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки житлового органу, у вищевказаної квартирі зареєстровані позивач, відповідачка, а також їх дитина дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.12.2014 року шлюб між сторонами розірваний. Рішення набуло законної сили, що підтверджується копією вказаного рішення суду.

Встановлено, що позивач як власник вищевказаній квартирі, відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючі акт комісії від 04.12.2014 року за участю сусідів, з якого вбачається, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з березня 2013 року, суд враховує, що сусідка ОСОБА_6 похилого віку (приблизно 90 років), свідок ОСОБА_7 хорошій знайомий брата позивача. Позивач відмовився від виклику вказаних сусідів до суду у якості свідків.

Суд вважає, що позивачем не доведені обставини справи щодо не проживання відповідачки у вищевказаній квартирі більше встановленого терміну, встановленому ч.2 ст. 405 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючі зібрані докази, суд вважає, що законних підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_4 не має.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 391,405 ч. 2 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 213, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Новомосковський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_5 дніпропетровської області, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: Т.І. Юр'єва