У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення суми індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 18 серпня 1988 року до 3 березня 2011 року, однак з 1 березня 2003 року до 30 вересня 2005 року йому не виплачувались суми індексації та компенсації втрати частини заробітної плати.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - ПАТ «МК «Азовсталь») суми індексації заробітної плати в розмірі 51 грн 34 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 75 грн 77 коп. за період з 1 березня 2003 року до 30 вересня 2005 року, компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 73 грн 54 коп. за період з 1 жовтня 2005 року до 31 жовтня 2007 року, середній заробіток за час затримки розрахунку з 4 березня 2011 року до 26 вересня 2014 року в розмірі 147 023 грн 52 коп., 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «МК «Азовсталь» на користь ОСОБА_3 індексацію заробітної плати з компенсацією заборгованості в розмірі 127 грн 11 коп. за період з 1 березня 2003 року до 30 вересня 2005 року, компенсацію заборгованості в розмірі 73 грн 54 коп. за період з 1 жовтня 2005 року до 30 жовтня 2007 року, а всього 200 грн 65 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законодавством податків та обов'язкових платежів при її виплаті, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 4 березня 2011 року до 26 вересня 2014 року в розмірі 749 грн 82 коп. та 100 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення змінити, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 4 березня 2011 року до 26 вересня 2014 року в розмірі 147 023 грн 52 коп., 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 1 тис. грн.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із доведеності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати, яка не була йому своєчасно проведена та виплачена, компенсації за затримку виплати цих сум недоплаченої частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням суми індексації заробітної плати з компенсацією, яка підлягає стягненню за рішенням суду, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, інших конкретних обставин справи. Також, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. 237-1 КЗпП України, п. 13 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходив із того, що відповідач порушив право ОСОБА_3 на отримання повного розрахунку при звільненні, чим спричинив позивачу моральну шкоду. Разом з тим суд згідно зі ст. 88 ЦПК України визначив розмір відшкодування за рахунок відповідача витрат на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому також зазначив про наявність правових підстав для врахування співмірності при визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з 18 серпня 1988 року до 3 березня 2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «МК «Азовсталь». За час роботи йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. При звільненні позивача з роботи йому не була виплачена сума індексації заробітної плати за період з 1 березня 2003 року до 30 вересня 2005 року, компенсація за затримку у її виплаті за період з 1 березня 2003 року до 30 вересня 2005 року та за період з 1 жовтня 2005 року до 30 жовтня 2007 року, що не заперечувалося представником відповідача.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року № 6-39цс11, від 3 липня 2013 року № 6-60цс13 та від 20 листопада 2013 року № 6-114цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд вважав, що позов у частині стягнення заборгованості із заробітної плати на користь позивача задоволено частково, що є підставою для застосування ч. 2 ст. 117 КзПП України. Проте суд не врахував таке.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

ОСОБА_3 у ході розгляду справи скористався своїм диспозитивним правом, змінив позовні вимоги і просив суд стягнути індексацію та компенсацію заробітної плати за період з 1 березня 2003 року до 30 вересня 2005 року та компенсацію за період з 1 жовтня 2005 року до 31 жовтня 2007 року, які суд повністю задовольнив у розмірі 200 грн 65 коп. (а.с. 115), тобто його уточнений позов задовольнив повністю, на що апеляційний суд у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України уваги не звернув та не навів правових підстав для врахування вимог співмірності сум.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Заропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик