Справа № 530/1463/15-ц
Номер провадження 2/530/743/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа ТОВ «Україна-Агроінвест» про визнання права власності на майно колгоспного двору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа ТОВ «Україна-Агроінвест» про визнання права власності на майно колгоспного двору.

В судове засідання з»явилася представник позивачів, ОСОБА_4, підтримала змінені позовні вимоги та конкретизувала і просила визнати право власності за ОСОБА_1.

Представник відповідача, Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просив розгляд справи провести без його участі.

Третя особа ТОВ «Україна-Агроінвест» в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, явку представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суду не повідомила тим самим не скористалася своїм процесуальним правом та не виконала своїх процесуальних обовязків.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши представника позивача, яка підтримала змінені позовні вимоги, зачитавши заяву відповідача, який визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що змінені позовні вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідачем у позові заявлено Тарасівську сільську раду Зіньківського району Полтавської області, як представницький орган територіальної громади у комунальній власності якої знаходиться земля, на якій розміщений житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки колгоспника серії УКР №0826442 ОСОБА_1, було прийнято 26.02.1985 року на роботу в колгосп «Україна», а також відповідно в члени колгоспу «Україна» ( а.с.15-17).

Згідно з виписки з протоколу №3 установчих зборів засновників СБК «Україна» від 19 лютого 2000 року, в процесі реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» створюється СБК «Україна», який є його правонаступником (а.с.25).

Відповідно до Акта від 20.02.2000 року, КСП «Україна» було передано, а СБК «Україна» було прийнято на баланс житловий будинок в селі Тарасівка, по вул. Гагаріна, 7, Зіньківсього району, Полтавської області згідно документації. Даний факт також підтверджується і Актом прийому-передачі вищевказаного житлового будинку від 20.02.2000 року. (а.с.27).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, наданий ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», житловий будинок в селі Тарасівка, по вул. Гагаріна, 7, Зіньківського району, Полтавської області складається із: 1) житлового будинку позначеного літерою А-1; 2) сараю - літера Б; 3) гаража - літера Г; 4) погреба вхідного - літера Д; 5) вбиральні - літера 3; 6) воріт огорожі - №1; 7) огорожі - №3; 8) хвіртки - №5; 9) огорожі - №6; 10) трубопроводу - №7) 11) колодязя питного ? частина позначеного - №4.(а.с.19-23).

Як працівнику та члену колгоспу «Україна», позивачу ОСОБА_1 та її сімї в 1986 році для проживання був наданий житловий будинок в селі Тарасівка, по вул. Гагаріна, 7, Зіньківського району, Полтавської області.(а.с.7-8,29,30).

З цього часу позивач, ОСОБА_1, зареєстрована і постійно проживає у вище вказаному господарстві та безперервно ним володіє. (а.с.15-23,71-75).

Згідно довідки №1130 від 19.08.2015 року виданої Тарасівською сільською радою Зіньківського району, Полтавської області, будинковолодіння, яке розташоване за адресою с.Тарасівка, вул. Гагаріна, 7, Зіньківсього району, Полтавської області, згідно господарської книги №6 особистий рахунок №970 станом на 01.07.1990 року відносилося до типу робочого двору і членами двору були ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6.. Земельна ділянка 0.15 га. (а.с.18).

В позовній заяві позивач зазначила, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивач ОСОБА_1, яка зареєстрована та постійно проживає в зазначеному будинку, має право його приватизацію.

Позивач звернулася із заявою до виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про надання їй дозволу на приватизацію вищевказаного господарства.

Але виконком Тарасівської сільської ради, розглянувши заяву позивача, відмовив в наданні дозволу на приватизацію даного господарства, мотивуючи це тим, що так як правонаступник КСП «Україна» ліквідований, тож все житло, в тому числі і зазначене господарство, яке перебувало на балансі КСП «Україна», як соціальна структура, не розпайовувалося між членами колишнього КСП «Україна», а правовстановлюючих документів на будинок №7 по вул. Гагаріна в с. Тарасівка, Зіньківського району Полтавської області не існує, так як вони свого часу не виготовлялися.

Аналогічну відповідь надало і ТОВ «Україна-Агроінвест» ( а.с.32).

Судом встановлено, що вище вказане господарство не перебуває на балансі Тарасівскої сільської ради, оскільки на даний час власника немає, а тому вище вказаний будинок не підлягає приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Тож, як зазначено в позовній заяві, виконком Тарасівської сільської ради рекомендував позивачці звернутися до суду з позовом про визнання права власності на дане господарство, в якому вона проживають з 1986 року.

Тож у позивача, хоча вона і постійно проживає і відкрито та безперервно володіє даним нерухомим майном більше 14 років відсутня можливість приватизувати вищевказане господарство згідно Закону «України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, а згідно ч. 4 даної статті, право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Судом також встановлено, що позивач зверталася до ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» для проведення оцінки ринкової вартості даного житлового будинку, де на даний будинок 5 вересня 2015 року був виготовлений технічний паспорт.

За даних обставин позивач, ОСОБА_1бажає реалізувати своє право на приватизацію житлового будинку в селі Тарасівка, по вул. Гагаріна, 7, Зіньківського району, Полтавської області, в якому вона постійно проживає з 1986 року, та набути право власності на дане нерухоме майно, шляхом визнання даного права за нею в судовому порядку.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог та беручи до уваги визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК , п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

Змінену позовну заяву ОСОБА_1 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа ТОВ «Україна-Агроінвест» про визнання права власності на майно колгоспного двору задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканкою с. Тарасівка, вулиця Гагаріна,7, Зіньківського району, Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Гагаріна, 7, села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, який в цілому складається з будівель та споруд позначених на плані земельної ділянки в технічному паспорті літерами: А-1 житловий будинок; 2) сараю - літера Б; 3) гаража - літера Г; 4) погреба вхідного - літера Д; 5) вбиральні - літера 3; 6) воріт огорожі - №1; 7) огорожі - №3; 8) хвіртки - №5; 9) огорожі - №6; 10) трубопроводу - №7) 11) колодязя питного ? частина позначеного - №4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_7