Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1866/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 червня 2015 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Невмержицького С. С.
з секретарем Аврамчук Л. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Овручм»ясо» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди , -
В судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Свої позовні вимоги підтримала. Погоджується на заочний розгляд справи.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Розгляд справи проводиться на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача при відсутності підстав для його відкладення, передбачених ст.169 ЦПК України.
Дослідивши докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Позивач працювала у відповідача і була звільнена 03.02.2014 року у зв»язку з ліквідацією підприємства, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача.
На час звільнення позивачу не було виплачено 3717,91 грн. заборгованості по заробітній платі за лютий 2014 року, яку не виплачено до даного часу, що підтверджується довідкою відповідача №102 від 08.08.2014 року.
Зважаючи на даний факт, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 14 листопада 2012 року у справі № 6-139 цс 12, за положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 2343-XII) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів.
У трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовуються. Такі терміни використовуються в низці статей Цивільного та Господарського кодексів України.
Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у пункті 27 вказав, що відповідно до правил глави XV Кодексу законів про працю порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд, тобто суд загальної юрисдикції.
Таким чином, справи можуть бути порушені та рішення судів про стягнення заробітної плати можуть бути прийняті судами загальної юрисдикції як до порушення провадження у справі про банкрутство, так і на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Рішенням Овруцького районного суду від 04 вересня 2014 року по справі №286/5464/14-ц стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Овручм'ясо» на користь ОСОБА_1 заборговану заробітну плату в сумі 3717,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12623,94 грн. та моральну шкоду в сумі 250 грн.

Відповідачем заборгованість по заробітній платі не погашено до даного часу і рішення суду не виконане.

На підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за час затримки, як зазначив позивач з 13.08.2014 року, який складає на час розгляду справи у суді: 97,86 грн. (середній заробіток за 1 робочий день) х 196 (робочі дні з 13.08.2014 року по 21.05.2015 року) = 19180 грн. 56 коп. (середній заробіток за весь час затримки при п'ятиденному робочому тижні), а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.237 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав душевних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, що в свою чергу тягне за собою порушення нормальних життєвих зв'язків.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 6000 грн., враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 250 грн.

В стягненні решти суми моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Від сплати судового збору позивач звільнений згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

З відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. в доход держави.

Керуючись ст.116, 117 КЗпП та ст.ст. 8,10, 11, 60, 61, 88, 196, 209, 212-215, 218, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Овручм'ясо» на користь ОСОБА_1 заборговану середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19180 грн. 56 коп., та моральну шкоду в сумі 250 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Овручм'ясо» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Про перегляд заочного рішення може бути подана заява протягом 10 днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: ОСОБА_2