У х в а л а

іменем україни

28 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не надано доказів про перехід права вимоги до відповідачів за кредитним договором №ML708/113/2008 від 9 червня 2008 року, а доданий договір факторингу від 2 липня 2013 року не посвідчений належним чином та не містить підписів сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд правомірно відмовив у дослідженні договору факторингу, який був доданий до апеляційної скарги, оскільки причина у ненаданні цього доказу не є поважною.

Доводи скарги законність та обґрунтованість судових рішень не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року слід відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 7 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко