У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Луганської області від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, третя особа - Сєверодонецький міський центр зайнятості, про зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Сєверодонецький міський центр зайнятості, про зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сєверодонецького міського суду Луганської області від 5 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 травня 2015 року рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 5 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість із невиплаченої заробітної плати у розмірі 945 грн 45 коп., компенсацію за дні невикористаної щорічної відпуски - 3 248 грн 22 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3 446 грн 22 та моральну шкоду в розмір 1 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду Луганської області від 21 травня 2015 року змінити, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що висновок суду першої інстанції про те, що трудовий договір не розірвано не відповідає вимогам закону, оскільки, як убачається із матеріалів справи, відповідачем було здійснено запис до трудового договору про звільнення позивача з 22 вересня 2014 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та надано документи до Сєвєродонецького центру зайнятості для зняття трудового договору з реєстрації.

Апеляційний суд, взявши до уваги, що відповідач, встановивши, що працівник був відсутній 23 вересня 2014 року на робочому місці понад трьох годин, повинен був звільнити працівника з 23 вересня 2014 року, 24 вересня

2014 року відповідачеві стало відомо, що ОСОБА_2 з 23 вересня 2014 року знаходиться на лікарняному, однак останній із порушенням вимог закону провів звільнення позивача з 22 вересня 2014 року, дійшов висновку, що при звільненні позивача було порушено її права та порушено порядок звільнення що може бути підставою для її поновлення на роботі, однак, як убачається із матеріалів справи, позивач, будучи не згодною зі звільненням, не ставить питання про поновлення на роботі, а просить змінити формулювання причини звільнення із «звільнена за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнена за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України».

Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість із невиплаченої заробітної плати, компенсацію за дні невикористаної щорічної відпуски, середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду, апеляційний суд виходив із того, що відповідач при звільненні позивачки не виплатив усіх сум, що належать до виплати при звільненні, зокрема компенсацію за невикористані відпустки, та не надав належних і допустимих доказів того, що за час роботи позивачеві надавались оплачувані відпустки, тривалість щорічної оплачуваної відпустки позивача передбачена п. 6 трудового договору та складає

24 календарні дні щорічно.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, третя особа - Сєверодонецький міський центр зайнятості, про зміну формулювання причини та дати звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк