АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2063/15-ц 22-ц/774/1190/К/15
Справа № 182/2063/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1190/К/15 Кобеляцька-Шаховал І.О.
Категорія - 48 (IV) Доповідач Митрофанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі: Булах К.А.

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3;

відповідача ОСОБА_4;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітніх дітей та виїзд за межі України на тимчасове місце проживання дітей, що не досягли повноліття, без згоди та супроводу їх батька,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітніх дітей та виїзд за межі України на тимчасове місце проживання дітей, що не досягли повноліття, без згоди та супроводу їх батька.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з ОСОБА_4 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_4. Від цього шлюбу у них народились дві доньки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Їх спільне з відповідачем життя не склалось і шлюб між ними було розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 21.11.2013 року. Малолітні діти після розірвання шлюбу залишились проживати з нею. На їх утримання з ОСОБА_4 стягнуто аліменти. Між нею та чоловіком після розлучення залишились нормальні стосунки. Проте згодом стосунки між дочками та відповідачем погіршилися. Останній в свою чергу з березня 2015 року припинив сплату аліментів на утримання дітей, заявивши, що відкриє на їх ім"я рахунки, з яких гроші вони зможуть забрати в 18 років, а їй на утримання дітей сплачувати не буде. Її рідна сестра - після заміжжя ОСОБА_7 - мешкає в Санкт - Петербурзі разом із своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_8, має власний заробіток, житло та постійне місце роботи. Сестра з чоловіком запропонували їй з дітьми приїхати до них в гості на літні канікули, оскільки вони не бачились тривалий час. Крім того, сестра пропонує їй з дітьми поїхати за путівкою до Єгипту. Але виїзд дітей за межі України можливий лише за оформлення проїзних документів, що неможливий без нотаріально посвідченої довіреності від батька дітей. Коли вона звернулась до відповідача з проханням оформити таку довіреність, він категорично відмовився. Старша дитина була дуже пригнічена відмовою батька. За таких обставин вона вимушена звернутись до суду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, надано дозвіл на оформлення проїзних документів дитини на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди їх батька ОСОБА_4.

Надано дозвіл на виїзд за межі України на тимчасове місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_4, для відвідування їх рідної тітки ОСОБА_7, в Росію на період з 01.07.2015 року по 01.09.2015 року та з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року і у такий самий період щорічно до досягнення дітьми повноліття, у супроводі матері ОСОБА_2, та для туристичної поїздки до Єгипту в період з 01.06.2015 року по 01.01.2016 року у супроводі матері ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з тих підстав, що судом при ухваленні рішення допущено неповне з'ясування обставин справи, зокрема не враховано, що позивач протягом 2014 року перешкоджала його зустрічам з дітьми та мешкала не за місцем реєстрації, не враховано його думки стосовно виїзду дітей в Росію, проти чого він заперечує у зв'язку із ситуацією в країні, крім того не враховано, що рідна сестра позивачки ОСОБА_7 вивезла дітей до Росії на постійне проживання, чого він не бажає. Крім того, суд першої інстанції не витребував доказів стану здоров'я дітей, а позивачем не надано доказів необхідності виїзду дітей до Росії та Єгипту, ще й до досягнення дітьми повноліття, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того позивачкою не надано доказів того, що відповідач відмовився надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.2005 року по 21.11.2013 року (а.с.6,9). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7). Діти проживають з матір"ю - позивачкою по справі - за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5). Мати матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Сестра позивачки має сім'ю, проживає та працює в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, позивач має намір відвідати сестру та відвідати з туристичною поїздкою Єгипет, проте відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку, оздоровлення, спілкування з родичами тощо.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача надати дозвіл своїм малолітнім дітям на тимчасові поїздки в Російську Федерацію до родичів та Єгипту для оздоровлення та відпочинку нічим не обґрунтована і суперечить інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте не погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість надання позивачу дозволу на виїзд малолітніх дітей без згоди батька щорічно до досягнення ними повноліття з огляду на наступне.

В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Отже, позивач вправі звернутися в суд із позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітніх за кордон, так як батько не надав такої згоди в добровільному порядку, а суд, оцінивши обставини справи, надати дозвіл на такий виїзд.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач протягом 2014 року перешкоджала його зустрічам з дітьми та мешкала не за місцем реєстрації колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказана обставина не містить правових підстав для відмови в задоволенні позову позивача. Крім того, із наданого позивачем суду апеляційної інстанції акту встановлення фактичного проживання убачається, що остання мешкає за місцем своєї реєстрації разом з дітьми та не чинить перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано його думки стосовно виїзду дітей в Росію, проти чого він заперечує у зв'язку із ситуацією в країні, крім того не враховано, що рідна сестра позивачки ОСОБА_7 вивезла дітей до Російської Федерації на постійне проживання, чого він не бажає також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а обмеження тимчасового виїзду дитини за кордон та вільному її пересуванні, колегія суддів вважає порушення законних прав та інтересів неповнолітньої дитини, передбачених законом.

Твердження того, що сестра позивачки ОСОБА_7 вивезла дитину до Російської Федерації на постійне проживання нашли підтвердження в судовому засіданні, проте встановлено, що малолітня дочка була вивезена за нотаріально посвідченою заявою батька дитини, в якій він не заперечував проти вивозу дочки до Російської Федерації на постійне місце проживання.

Вказаним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів необхідності виїзду дітей до Російської Федерації та Єгипту, оскільки, на думку колегії суддів, необхідність відвідування рідних, що знаходяться за кордоном, не потребує доказуванню, а перебування малолітніх дітей на відпочинку у моря призводе лише до отримання дітьми позитивних емоцій та їх оздоровлення.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував проти того, що діти мають спілкуватися із близькими родичами, що знаходяться за кордоном та можуть відпочивати в Єгипті, проте він боїться, що його колишня дружина не повернеться із дітьми з закордону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів того, що відповідач відмовився надавати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон колегія суддів не приймає до уваги, оскільки при наявності зазначеної згоди позивач не вимушена була б звертатися до суду із даним позовом.

Проте, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та саме в тих вимогах, що зазначила позивач, зокрема формулювання в рішенні суду про те, що позичці надається дозвіл на виїзд за межі України малолітніх дітей на тимчасове місце проживання суперечить нормам матеріального права, оскільки в даному випадку одному з батьків необхідно надавати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх та дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду малолітніх із зазначенням строку, на який вони можуть виїхати.

Крім того, суд надав позивачу дозвіл на тимчасові виїзди за кордон, без дозволу батька до повноліття дітей, що також суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та зміні рішення суду, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про надання дозволу на оформлення проїзних документів на неповнолітніх дітей та виїзд за межі України на тимчасове місце проживання дітей, що не досягли повноліття, без згоди та супроводу їх батька задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі матері до держави Російська Федерація на строк з 01.07.2015 року по 01.09.2015 року та з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року без дозволу батька дітей ОСОБА_4 для відвідування їх рідної тітки ОСОБА_7 та виїзду до держави Єгипет з 01.07.2015 року до 01.01.2016 року без дозволу батька дітей.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди їх батька ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_2 до держави Російська Федерація на строк з 01.07.2015 року по 01.09.2015 року та з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року та виїзду до держави Єгипет з 01.07.2015 року до 01.01.2016 року.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: