Справа № 0418/6245/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Авраменко А.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2012 року ПАТ «Банк «Демарк» звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1, 2).

20 лютого 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по вищезазначеній цивільній справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог позивача (а.с. 59, 60).

21 жовтня 2014 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було скасоване заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2013 року (а.с. 94).

13 листопада 2014 року під час проведення судового засідання відповідачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання про долучення до спільного розгляду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати була прийнята судом до спільного розгляду (а.с. 103).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2015 року позовна заява ПАТ «Банк «Демарк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором була залишена без розгляду (а.с. 121, 124).

Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, посилались на те, що 17.01.2008 року між позивачем та ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк» було укладено договір поруки № 2-056 для забезпечення виконання кредитного договору № 2-056 від 17.01.2008 року, який був укладений між ВАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_3 Строк припинення поруки у договорі від 21.03.2008 року не був встановлений. Враховуючи, що в кредитному договорі зазначено, що ОСОБА_3 зобовязується погасити кредит в строк до 16 січня 2010 року, так у разі не виконання останньої взятого на себе зобовязання, відповідач набуває права предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту в період шести місяців, тобто до 16.07.2010 року, однак відповідач з таким повідомленням не звертався, але звернувся до суду з позовом 11.09.2012 року, тобто вже після спливу встановленого шестимісячного строку предявлення вимоги, тому позивач вважає, що порука за укладеним між сторонами договору поруки від 17.01.2008 року припинилась, внаслідок непредявлення відповідачем до позивача, як поручителя, вимог у вигляді повідомлення або позову до суду щодо сплати кредиту протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором від 17.01.2008 року, у звязку з чим позивач звернувся до суду та просив суд визнати договір поруки № 2-056 від 17.01.2008, що забезпечує виконання кредитного договору № 2-056 від 17.01.2008 року припиненим (а.с. 99-102).

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, на адресу суду надав письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки строк дії договору поруки № 2-056 від 17.01.2008 року не закінчився на підставі п. 4.2 договору, у звязку з тим, що договір залишається чинним до дати повної сплати позичальником заборгованості за кредитним договором та інших платежів відповідно до умов кредитного договору, або до сплати поручителем всієї суми заборгованості банку, тому представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 146, 147).

Третя особа у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.01.2008 року між ПАТ «Банк « Демарк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2-056, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на суму 9 000 грн., зі сплатою 24 % річних та щомісячної комісії в розмірі 45,0 грн. з кінцевим строком повернення 14.01.2010 року, що підтверджується копією зазначеного договору, наявною в матеріалах справи (а.с. 8, 9).

Встановлено, що 17.01.2008 року між позивачем та ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк» було укладено договір поруки № 2-056, згідно якого позивач зобовязується солідарно з ОСОБА_3 нести відповідальність за своєчасне виконання останньою умов кредитного договору та своєчасне повернення кредитних коштів за кредитним договором № 2-056 від 17.01.2008 року, що підтверджується копією зазначеного договору поруки, наявною в матеріалах справи (а.с. 10).

Судом також встановлено, що 11.09.2012 року відповідач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с. 1, 2).

Також судом встановлено, що 21.01.2015 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву ПАТ «Банк «Демарк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки залишено без розгляду, що підтверджується ухвалою суду від 21.01.2015 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 121, 124).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеними між сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до положень ст. 546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

В силу ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 3 ст. 251 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір, а також доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 3, 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи вимоги позивача, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача, враховуючи, що в договорі поруки № 2-056 від 17.01.2008 року, який був укладений між позивачем та відповідачем, не встановлений строк дії договору та факт того, що за кредитним договором № 2-056 від 17.01.2008 року ОСОБА_3 зобовязалась погасити кредит в строк до 16.01.2010 року, ПАТ «Банк «Демарк» набув право на предявлення вимоги до ОСОБА_2, як поручителя в період з 16.01.2010 року по 16.07.2010 року, тобто у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання. Проте кредитодавець в зазначений період з відповідною вимогою до поручителя не звернувся, але звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки лише 11.09.2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку на предявлення вимоги до поручителя, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та вважає необхідним договір поруки № 2-056 від 17.01.2008 року вважати припиненим.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 98) покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 525, 526, 546, 547, 553, 554, 559, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Визнати договір поруки № 2-056 від 17 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк», припиненим.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» () на користь ОСОБА_2 у рахунок повернення судових витрат 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпроетровської області через Кіровський районний суд м. Діпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур