АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/461/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1754/15Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 листопада 2005 року. Від даного шлюбу вони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року дитину в неї було відібрано без позбавлення батьківських прав і передано ОСОБА_4 З цього часу відповідач перешкоджає їй у вільному спілкуванні з дитиною та у її вихованні, внаслідок чого вона позбавлена свого права і обовязку виховувати доньку, що, в свою чергу, завдає дитині непоправної психічної і психологічної травми.

З наведених підстав просила суд зобовязати відповідача не перешкоджати їй у спілку-ванні з малолітньою дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і у її вихованні, та надавати їй систематичні побачення з дочкою, зокрема щоденно в період із 15 години до 18 години, спільно з дитиною відпочивати, а також надавати можливість дитині відвідувати її за місцем проживання. Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 у спілкуванні і прийнятті участі у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання права ОСОБА_3 зустрічатись і проводити дозвілля з дочкою з повідомленням ОСОБА_4 і згоди дочки в будь-який день в період часу з 18 годин до 19 годин, в період літніх і інших канікул в будь-який період денного часу за погодження з ОСОБА_4 і згоди дочки; в суботу зустрічатись з дочкою з 12 годин до 14 годин неділі з правом, за згодою дитини, відвідувати її за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 з залишенням на ночівлю.

В іншій частині позовних вимог відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, просив оскаржуване ним судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Позивачка, в свою чергу, спростовуючи доводи апелянта, просила апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване ним судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За змістом ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 листопада 2005 року. Від даного шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу батьків проживала разом з матірю. /а. с. 4,5/.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року задоволено позовні вимоги Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, малолітню дитину, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, відібрано у її матері ОСОБА_3 без позбавлення останньої батьківських прав та передано батькові ОСОБА_4

Також судом встановлено, що відповідач, за поясненням останнього, наданим ним в судовому засіданні, забороняє позивачці зустрічатись з дочкою з підстав, що вона раніше неналежно відносилась до виховання дитини, вважає, що спілкування доньки з матірю матиме негативний вплив на дитину.

Разом з тими, за нормами ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 151, ч. 1 ст. 153 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до принципу, закріпленого в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

В той же час судом не встановлено фактів зловживання позивачки спиртними напоями, як і фактів її антисоціальної поведінки, або інших компрометуючих фактів.

Натомість встановлено факт великої прихильності і любові дитини до позивачки, нестримне бажання дівчинки спілкуватись зі своєю матірю, знаходитись біля неї. Також судом встановлено бажання позивачки зустрічатись з дочкою, брати активну участь у вихованні дитини.

Встановивши наведені обставини, з урахуванням цитованих вище вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 та наявності правових підстав для їх задоволення, при цьому правомірно визнавши за доцільне встановити саме такий порядок участі матері у вихованні дитини та спілкуванню з нею, який найбільше буде відповідати інтересам дитини.

Такий висновок суду відповідає також нормам ч. 3 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року, згідно яких держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В свою чергу відповідачем, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не надано належних та допустимих доказів в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, які б спростовували правильність висновків місцевого суду чи підтверджували їх неправомірність. Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого з додержанням вимог закону та на підставі повно і всебічно зясованих обставин.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: