АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6119/15 Справа № 185/6708/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що під час перебування з відповідачем у шюбі для придбання квартири № 4 в будинку по вул. Промисловій, 30 у м. Павлограді Дніпропетровської області, вона 05 квітня 2003 року отримала в борг у ОСОБА_4 1000 доларів США та 02 вересня 2008 року для придбання кухонного гарнітуру позичила у ОСОБА_5 1000 євро. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона самостійно виконала зобовязання за договорами позики, оскільки за рішеннями суду з неї стягнуто суми боргу на користь ОСОБА_5 у розмірі 9 795 грн. 80 коп. та на користь ОСОБА_4 7 973 грн. 50 коп., вона сплатила загальну суму у розмірі 17769 грн. 30 коп. Оскільки ці кошти були взяті нею у борг на потреби родини, тому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь половину сплаченої суми за договорами позики у розмірі 8 884 грн. 65 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року залишено без змін (а.с.71-73).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.95, 96).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З 03 жовтня 1992 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2009 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а. с. 9).

Рішеннями апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та від 20 листопада 2012 року, які набрали законної сили, було поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 5-7, 8).

З матеріалів справи вбачається, 05 квітня 2003 року ОСОБА_2 уклала договір позики із ОСОБА_4, що підтверджується відповідною розпискою, з якої вбачається що ОСОБА_2 отримала 1 000 доларів США для придбання квартири, що розташована адресою: вул.Промислова, 30/4 (а.с.27).

02 серпня 2008 року позивач уклала договір позики із ОСОБА_5, що підтверджується відповідною розпискою, з якої вбачається, що ОСОБА_2 отримала 1000 євро для придбання меблів у квартиру по вул.Промисловій, буд.30 кв.№4 (а.с.28).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 9 580 грн. (а. с. 10).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 7 973 грн. 50 коп. (а. с. 29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду зі вказаними позовними вимогами, однак, погодитися з такими висновкам суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2009 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (а. с. 9).

Рішеннями апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2012 року та від 20 листопада 2012 року, які набрали законної сили, було поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 5-7, 8).

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2003 року ОСОБА_2 уклала договір позики із ОСОБА_4, що підтверджується відповідною розпискою, з якої вбачається що ОСОБА_2 отримала 1 000 доларів США для придбання квартири, що розташована адресою: вул.Промислова, 30/4 (а.с.27).

02 серпня 2008 року позивач уклала договір позики із ОСОБА_5, що підтверджується відповідною розпискою, з якої вбачається, що ОСОБА_2 отримала 1000 євро для придбання меблів у квартиру по вул.Промисловій, буд.30 кв.№4 (а.с.28).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 9 580 грн. (а. с. 10).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 7 973 грн. 50 коп. (а. с. 29).

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в

інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за

цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилалася на те, що під час перебування з відповідачем у шюбі, для придбання квартири № 4 в будинку по вул. Промисловій, 30 у м. Павлограді Дніпропетровської області, вона 05 квітня 2003 року отримала в борг у ОСОБА_4 1 000 доларів США та 02 вересня 2008 року для придбання кухонного гарнітуру у цю квартиру позичила у ОСОБА_5 1000 Євро (а.с. 2, 3).

Як зазначалося вище, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 9 580 грн. Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_5 1000 Євро по курсу 9,580 грн. за 1 Євро для потреб родини, а саме для придбання кухонної меблі у квартиру по вул.Промисловій, 30/4 (а. с. 10).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, заперечуючи проти позову, просив застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин (а.с. 19).

Згідно розписки від 17 жовтня 2013 року, наданої ОСОБА_5, ОСОБА_2 повернула їй кошти в розмірі 9795 грн. 80 коп. в рахунок погашення боргу за рішенням суду від 11 серпня 2010 року (а.с.40).

Зі штемпелю вхідної кореспонденції суду вбачається, зі вказаними позовними вимогами позивач звернулася до суду 01 липня 2014 року, тобто позивачем не було пропущено трирічний строк позовної давності, який мав відраховуватися з дня виконання боргового зобовязання позивачем за рішенням суду - 17 жовтня 2013 року, а тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто половину суми коштів в розмірі 9795 грн. 80 коп., сплачених позивачем 17 жовтня 2013 року, в рахунок погашення боргу за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2010 року в розмірі - 4897 грн. 90 коп. (а.с. 2, 3).

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини суми за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2011 року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 7 973 грн. 50 коп., слід зазначити, як вбачається з рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, Служба у справах дітей Павлоградської міської ради про визнання права власності та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, яке набрало законної сили, ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні її позовних вимог (а.с.112-114). Зі вказаного рішення суду вбачається, мати ОСОБА_2 ОСОБА_4, звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, просила визнати недійсним

договір купівлі-продажу вищевказаної квартири в частині покупця ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на 67/100 частини квартири. Цим рішенням суду не було прийнято доводи ОСОБА_4 про існування між нею та ОСОБА_2 грошових боргових зобовязань щодо купівлі спірної квартири.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції позивач пояснила та не заперечувалося відповідачем, її мати - ОСОБА_4 померла 01 січня 2012 року. Позивач вказала, що вона має оригінал розписки від 05 квітня 2003 року, яку за життя мати віддала їй, на підтвердження повернення нею боргу матері восени 2011 року.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, було поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності саме на кв.№4 буд.30 по вул.Промисловій в м.Павлограді по 67/100 часток кожному (а.с.8). Із даного рішення суд вбачається, ОСОБА_2 не зверталася та не просила суд врахувати боргове зобовязання щодо квартири, яка була предметом розгляду спору між подружжям.

З матеріалів справи вбачається рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, і яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в розмірі 7 973 грн. 50 коп. не було встановлено, що ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_4 1000 доларів США для придбання кв.№4 буд.30 по вул.Промисловій (а. с. 29).

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_2 не було доведено, що кошти, отримані нею в борг в розмірі 1000 доларів США 05 квітня 2003 року від її матері ОСОБА_8, згідно наданої розписки, були витрачені саме на придбання кв.№4 буд.30 по вул.Промисловій, яка була предметом судового розгляду у справі про поділ майна подружжя, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині повинно бути відмовлено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 4897 грн. 90 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді