справа №176/1037/15-ц
провадження №2/176/903/15
у х в а л а

22 червня 2015 р. Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Волчек Н.Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2015 року позивач - ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, а саме: визнати недійсним договір дарування №1908 від 19.11.2013 року квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_5, ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, рішення про державну реєстрацію № №8110318 від 19.11.2013 року в частині дарування ? частини вказаної квартири; визнати недійсним договір дарування №1910 від 19.11.2013 року квартири АДРЕСА_2, укладений ОСОБА_5, ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, рішення про державну реєстрацію №8109096 від 19.11.2013 року в частині дарування ? частини вказаної квартири.

Одночасно із позовною заявою представником позивача до суду була подана заява про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на квартири № № 15, 22 в будинку № 22 по пл. Леніна у м. Жовті Води Дніпропетровської області.

Після виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України та отримання відповіді, 22 червня 2015 року за позовом відкрито провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до переконання, що в задоволенні даної заяви слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, позивач не надав суду відомостей про факт належності відповідачам майна, до якого просить суд вжити заходів із забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів позову, матеріалів заяви про забезпечення позову та доданих до них документів, право власності на зазначені вище квартири на теперішній час належить неповнолітнім дітям відповідачів, а саме, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які не залучені до участі у справі. У зв'язку з чим, з метою не порушення прав малолітніх, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову та за змістом ст. 293 ЦПК України, окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 151,153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: