РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.

при секретарі - Андрощук О.Я.

з участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4

представника 3-ї особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4, про встановлення факту трудових відносин; визнання незаконними дій відповідача щодо звільнення з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт, ненадання щорічної оплачуваної відпустки; зобовязання відповідача провести донарахування та виплату належних сум заробітної плати на день звільнення з роботи; стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом (а.с.1-5) до приватного підприємця ОСОБА_6, власника фірми «Юліка», у якому зазначила, що працювала у відповідача продавцем кавярні у кондитерському магазині «Вацак», що знаходиться у м. Рівне, по вулиці Соборна, 277, з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно. Фактично була допущена до роботи директором ОСОБА_4, однак без належного оформлення, передбаченого нормами трудового законодавства. Факт її роботи підтверджується табелями обліку робочого часу по кавярням фірми «Юліка» у м. Рівному за травень, червень, липень 2013 року; видатковими накладними від 17 вересня 2013року, у яких отримувачем товару значиться ПП ОСОБА_7 (дочка власника) та вказується адреса кавярні в кондитерській «Вацак»; копіями інших видаткових накладних, згідно яких позивач отримувала товар, а відтак проставляла свої підписи поряд з підписами осіб, котрі здійснювали відвантаження товару; оригіналом графіку роботи торговельної точки «Вацак», у якому вказано режим роботи, номер ваги 4329187, передбачено розмір щоденної заробітної плати, премій та штрафів; оригіналом акту прийому-передачі ТМЦ на торговельній точці «Вацак» від 27.03.2013; оригіналом інвентаризаційного опису ТМЦ, що знаходиться на торговій точці «Вацак»; оригіналом паспорту на вимірювальний прилад: ваги електронні за № 04329187, де у назві підприємства зазначено «ПП ОСОБА_7О.»; оригіналами розрахункових квитанцій про сплату ПП ОСОБА_8 за оренду приміщення кавярні; оригіналом зошита по касі кавярні «Вацак» за вересень 2013 року, тощо.

Згідно графіка роботи позивачка мала вийти на роботу 18 вересня 2013 року, однак прийшовши цього дня на роботу її повідомили, що після проведеної ревізії в кавярні виявлено велику нестачу, а тому вона більше не повинна виходити на роботу. При цьому, позивачці не могли назвати конкретну суму виявленої недостачі, а лише сказали, що вона є великою та перевищує 2 000 гривень.

Цього дня їй відмовили у виплаті заробітної плати за 13, 14, 15 та 18 вересня 2013 року, а також не була проведена виплата доплати за два місяці роботи, яка проводиться за результатами ревізії. Окрім того, відповідач не здійснив позивачці виплату заробітної плати та премії за виїзну торгівлю на майдані Незалежності в місті Рівне в період з 23 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року включно.

В порушення вимог трудового законодавства позивачці щомісячна виплата заробітної плати проводилася менше ніж встановлена мінімальна заробітна плата.

При цьому, за умови 15 чергувань або ж 16 чергувань на місяць та 12-годинного робочого часу, відпрацьований позивачкою час перевищував місячну норму робочого часу в місяць, однак надурочні години не оплачувалися у подвійному розмірі.

Відповідачем не дотримано вимоги про надання працівнику за кожний рік роботи відпустки тривалістю 24 календарних дні.

Беручи до уваги, що відповідачем порушено вимоги ст.116 КЗпП України, за якими при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, з відповідача належить стягнути на користь позивачки її середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки звільнення з роботи по відношенню до неї було неправомірним та відбулося за умисно сфальшованих результатів ревізії наявності матеріальних цінностей, з якими її ніхто не ознайомив. В результаті звільнення позивачку позбавлено заробітку, тобто засобів для існування, та позбавлено гарантованого Конституцією України права на працю та на оплату праці. Ці протиправні дії відповідача привели до таких негативних наслідків: сором, приниження, відчай, душевний біль; втрата душевної рівноваги, спокою тощо.

За викладених обставин просила суд встановити факт трудових відносин між нею та фірмою «Юліка» приватного підприємця ОСОБА_6 в період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно; визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення її з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки; зобовязати відповідача провести донарахування та виплату належних їй сум заробітної плати та компенсації за час невикористаної відпустки на день звільнення з роботи; стягнути з відповідача на користь позивачки середню заробітну плату за час затримки виплати розрахункових коштів з 19 вересня 2013 року по день фактичного розрахунку; стягнути з відповідача на її користь моральну школу у розмірі 10.000 гривень, а судові витрати по справі покласти на відповідача.

У судовому засіданні 24 грудня 2014 року представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог в порядку ст. 31 ЦПК України (а.с.137-144), у якій зазначила, що під час розгляду справи встановлено, що юридично фірми «Юліка» не існує, а тому просила надалі усі позовні вимоги ОСОБА_1 вважати такими, що подані до приватного підприємця ОСОБА_6.

Окрім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначалось, що точний розрахунок недоплаченої їй відповідачем заробітної плати за період роботи з 15 липня 2012 року по18 вересня 2013 року, компенсації за час невикористаної відпустки та середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових коштів буде надано суду після надання відповідачем табелів обліку робочого часу та інших документів, на підставі чого проводилася виплата заробітної плати за вказаний період.

Оскільки, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України представник відповідача не надав суду жодного доказу на підставу своїх заперечень проти позову, розмір заробітної плати, котру виплачував відповідач ОСОБА_1, визначено на підставі оригіналу графіку роботи торгівельної точки (кавярні) «Вацак», за яким режим роботи торгівельної точки встановлено з 9:00 до 21:00, тобто 12 годин за зміну (день), а також визначено розміри виплат заробітної плати та доплат. На підставі цих даних заробітна плата позивачки за місяць роботи, яку їй виплачував відповідач становила 1012,50грн.

Розрахунки заробітної плати, яку необхідно було виплачувати ОСОБА_1, проведено з врахуванням мінімальної заробітної плати, відпрацьованих годин згідно режиму робочого часу, фактично проведених виплат заробітної плати відповідачем та інших документів, що містяться в матеріалах справи.

Всього за період роботи з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 недоплачена заробітна плата у розмірі 7 047,59грн. та 1 190,45грн. компенсації за час використаної відпустки.

Окрім того, станом на 24 грудня 2014 року визначено середній заробіток за час затримки виплати ОСОБА_1 розрахункових коштів, який становить 27 830,40грн.

У судовому засіданні 28 травня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про уточнення розміру позовних вимог (а.с.212-219), у якій надала суду розрахунки належних до виплати ОСОБА_1 сум заробітної плати, які нею проведено з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати, відпрацьованих годин згідно режиму робочого часу, фактично проведених виплат заробітної плати відповідачем (обчислених у розмірі 1012,50грн. на місяць) та інших документів, що містяться в матеріалах справи.

За цими розрахунками за період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 належить виплатити недоплачену ПП ОСОБА_6 заробітну плату у розмірі 6.467,57грн. та 1 100,12грн. компенсації за час невикористаної відпустки.

Окрім зазначених сум, на користь позивачки відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки виплати їй розрахункових коштів за період з 19 вересня 2013 року по 28 травня 2015 року включно в сумі 36 726,88грн. та відшкодувати їй витрати, повязані із проведенням почеркознавчої експертизи, в розмірі 900,48грн.

У судовому засіданні 18 червня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 подала заяву в порядку ст. 31 ЦПК України про збільшення розміру позовних вимог, а саме збільшення розміру середнього заробітку за час затримки виплати ОСОБА_1 розрахункових коштів за період з 19 вересня 2013 року по 18 червня 2015 року включно до 37939,56грн. (86,62грн. х 438 робочих дні затримки виплати).

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 128 ЦПК України, та не подав суду письмові заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. В заперечення проти позову зазначив, що позовні вимоги позивач обґрунтовує рядом доказів, які вважає зводяться до приватного підприємця ОСОБА_6, зокрема, це: паспорт на електровимірювальний прилад, який оформлено на ОСОБА_7; відповідними розрахунками штрафів тощо, де міститься номер цього електровимірювального приладу; видатковими накладними, де отримувачем значиться ОСОБА_7; трудовим договором, який укладено ОСОБА_9 з працівницею. Тобто є безліч документів, в яких фігурують фактично представники цього прізвища ОСОБА_9. За наведеного, представник позивача вважає, що це є сімейний бізнес, з чим представник відповідача категорично не погоджується. На підтвердження покликається на покази свідків, яких запросила сторона відповідача, а саме ОСОБА_10, яка посвідчила суду, що частина магазину по вулиці Гетьмана Полуботка, 4 раніше належала ОСОБА_7, яка здійснювала в ньому господарську діяльність.

Відносно того, що ОСОБА_4 працювала комерційним директором, то представник відповідача вважає це лише припущенням, яке нічим, окрім показань свідків не підтверджується. Як зясувалося, ОСОБА_4 працювала офіційно продавцем продовольчих товарів, вона не була уповноважена приймати на роботу інших осіб й не діяла в інтересах ОСОБА_6 Про це представнику ОСОБА_3 підтвердив сам ОСОБА_6, що й він оголосив у судових засіданнях.

З приводу того, що торгова точка «Вацак» належала ОСОБА_6 також є припущенням і підтверджується фактично показами цих же самих свідків, а також єдиним документом Свідоцтвом про реєстрацію фізичної особи-підприємця. Однак, представник відповідача вважає, що не є проблемою взяти копію такого свідоцтва й мотивувати, що комусь щось там належить.

Згідно показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_1 приміщення, де знаходилася кавярня, перебувало у суборенді торгового центру «Вацак», однак договору суборенди суду надано не було. Квитанції, які надано як доказ плати за орендну плату датовані 2012 роком.

Щодо проведення інкасації свідки ОСОБА_13, ОСОБА_4 не підтвердили, що вони були уповноважені на одержання якихось коштів з якихось торгових точок.

Позивачем як доказ надана роздруківка з офіційного сайту й, за її поясненням, таке оголошення могла зробити лише «Юліка» або ОСОБА_4, з чим представник відповідача не погоджується, оскільки вважає, що в Інтернеті можна багато яких оголошень розмістити і будь-що написати.

ОСОБА_1 на роботу прийнята не була, це її слова. Відносно усіх документів, наданих позивачем суду, то представник відповідача звертає увагу, що вони стосуються ряду підприємців. Спільного договору або показів свідків, до яких можна не ставитися критично, в даному судовому засіданні здобуто не було. Таким чином, стверджувати, що саме ОСОБА_6 являється роботодавцем ОСОБА_1 й що він її незаконно звільнив, - усе це є лише припущенням, яке ґрунтується виключно на показах свідків, які заявлені ОСОБА_1. Якихось інших доказів здобуто не було. Усі докази, що наявні у справі, стосуються різних підприємців, а тому вважає у позові необхідно відмовити з звязку з тим, що ОСОБА_6 не є належним відповідачем у справі.

Представник 3-ї особи на стороні відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14 позовні вимоги не визнав. Вважає, що жодним чином не доведено відношення приватного підприємця ОСОБА_6 до позивачки, крім показів свідків. Однак навіть показами свідків не доведено наявність трудових відносин позивачки з ОСОБА_6 Жодного доказу того, що свідки працювали чи позивачка не має. Єдиним є журнал якогось обліку, який складено двома позивачками і свідками, про яких не має доказів, що вони також працювали у ОСОБА_6 Крім того, вони працювали у кавовому бізнесі і це можна пояснити нечесною конкуренцією. ОСОБА_4 має відношення до ОСОБА_1 щодо проведення рекламних агенцій й суду надано докази характеру таких відносин. Крім того, ОСОБА_6 ніяким чином не уповноважував ОСОБА_4 на прийняття на роботу та на звільнення цих дівчат. Серед показів свідків багато розбіжностей. Так, щодо свідка ОСОБА_11, то вона посвідчила суду, що після ситуації, яка склалася на торгових точках оформлялися «липові договори», однак позивач і її представник говорили, що ці договори були із самого початку.

Жодним доказом не доведено відношення ОСОБА_6 до торгової точки «Вацак». Не наведено позивачкою доказів щодо задоволення моральної шкоди. За наведеного, просив суд відмовити в задоволені даного позову в повному обсязі, оскільки він є безпідставним.

Свідок ОСОБА_1, яка була допитана в якості свідка відповідно до ст. ст. 62, 184 ЦПК України (звукотехнічний запис за 18.02.2015; 16-13-43) посвідчила суду, що роботу вона знайшла на офіційному сайті, де було зазначено номер телефону ОСОБА_4 Приймала її на роботу ОСОБА_4, але від імені ОСОБА_6, в офісі, який знаходиться в місті Рівне на вулиці Полуботка, 4 на посаду продавця кавової точки «Вацак», що знаходиться в районі Ювілейного. Офіційно її не працевлаштували, але пообіцяли, що згодом її працевлаштують офіційно. ОСОБА_4 представилась комерційним директором, вона встановила робочий графік кавової точки у магазині «Вацак», який затверджено її підписом, та за яким вони працювали з напарницею ОСОБА_12 через два, три дні. Табель обліку робочого часу розроблявся ОСОБА_4 на усі точки, які існували по місту, і де зазначено прізвища продавців та номера їх телефонів.

На випадок перевірок на торговій точці «Вацак» знаходилося Свідоцтво про підприємницьку діяльність на імя ОСОБА_6. Окрім того, ОСОБА_4 їм було розяснено, що на випадок якихось перевірок вони повинні казати, що лише стажуються чи практикуються, а продавець, яка значиться в трудовому договорі (укладеному із дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_9) відійшла. Одного разу була перевірка й свідок показувала цей договір.

Приміщення, де знаходилася кавова точка, було у суборенді кондитерського магазину «Вацак», яке орендує приміщення у зовсім іншого власника. Передавалися кошти за суборенду через продавців магазину «Вацак», а вони давали квитанцію, на той час плата за приміщення становила 2000 грн. на місяць.

На точці вівся касовий зошит, в якому вели облік коштів: приходу, розходу, а також записували отриману продавцями заробітну плату. Згідно графіку із розшифровкою виплат вони забирали собі зарплату. Інкасація проводилася менеджерами ОСОБА_15 та ОСОБА_11, а суми записувалися у касовому зошиті. До прийняття на роботу менеджерів, інкасацію здійснювали ОСОБА_4 та ОСОБА_13 й у попередніх зошитах є записи, які підтверджують, коли вони здійснювали інкасацію.

ОСОБА_4 час від часу навідувалася на точку та контролювала абсолютно усі робочі процеси. Одного разу вона приїздила з власником ОСОБА_6, який в той час був в Україні, та його дружиною. Він представився ОСОБА_1 як власник фірми «Юліка» та як власник цієї кавової точки.

На виїзній торгівлі, яка проводилася з 23 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року включно вся документація була від ОСОБА_7, котра є дочкою ОСОБА_6, а заробітну плату нараховувала бухгалтер ОСОБА_10. Однак, заробітну плату за роботу на виїзній торгівлі заплатили лише її напарниці ОСОБА_16, а для неї передали, що їй виплата не буде проведена у звязку із значною нестачею на точці «Вацак».

З нею не укладався договір про повну матеріальну відповідальність. Остання ревізія проводилась у присутності лише її напарниці. Після ревізії зателефонували ОСОБА_17 й повідомили, що нестача близько 2 тисяч і щоб вона передала ОСОБА_1, щоб та на роботу не виходила, а ОСОБА_17 буде прийнято через певний час, однак їй здійснять доплату до заробітної плати всього 150 гривень.

Свідок ОСОБА_17 (звукотехнічний запис за 07.07.2015; 15-23-28 та за 20.05.2015; 15-14-21) посвідчила суду, що вона прийшла на роботу 04 серпня 2012 року, коли ОСОБА_1 пропрацювала неділі дві. Їх із позивачкою обіцяли оформити на роботу впродовж більше року, але так і не оформили. Працювали з 8 до 20 або з 9 до 21 через три або два дні.

Приймала на роботу комерційний директор ОСОБА_4, але від імені приватного підприємця ОСОБА_6 в офісі на ІІ поверсі в приміщенні на Полуботка, 4. Вона допустила свідка до роботи тільки тоді, коли та здала їй екзамен по каві та по чаю. Свідок знала ОСОБА_6, котрий не раз був на точці, знайомив її із своєю дружиною ОСОБА_18, казав, що він є власником. З ОСОБА_6 познайомилася вперше 03 серпня 2012 року, коли проходила стажування на торговій точці по вулиці Віденській, біля податкової. Її представила ОСОБА_4, характеризувала як позитивного працівника. ОСОБА_6 запитав у свідка чи подобається їй працювати й після отримання позитивної відповіді, звернувшись до ОСОБА_4 на російській мові, сказав: «Хороша дівчина, нехай у нас працює». За свідченнями свідка ОСОБА_6 тоді приїхав із-за кордону і обїжджав усі торгові точки.

Дослідженням доказів судом встановлено, що відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.12.2014 за №1/1/12 (а.с.261), наданого на запит адвоката ОСОБА_3, 30.07.2012 о 00:33 зафіксовано вїзд ОСОБА_6 в Україну та перебування його в країні до 02.09.2012, тобто саме 03 серпня 2012 року відповідач перебував в Україні.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні 20.05.2015 (звукотехнічний запис: 15-59-21) також посвідчила, що мав місце факт, коли на торговій точці «Вацак» робили стіни під кавоварку, приїздив сам ОСОБА_6, привозив матеріальні цінності, а вони розписувалися, що отримали. З ним була ОСОБА_4 та його дружина, яка перевіряла чи правильно свідок збиває молоко для кави «лате». Після цього сказали ОСОБА_4: забирайте інкасацію і поїхали. ОСОБА_6 до них на торгову точку мабуть разів три приїздив.

Заробітна плата позивачці та свідку була визначена у 50 гривень за день та премія залежно від виручки. Заробітну плату забирали через 2-3 дні, в залежності коли працювали. Записи про отримання заробітної плати здійснювали у зошиті, однак підписи про отримання заробітної плати ніде не ставили. Підписи у зошиті ставили тільки тоді, коли забирали виручку, тобто здійснювали інкасацію. Виручку забирала менеджер ОСОБА_11, технічний директор ОСОБА_13 брат ОСОБА_6, ОСОБА_15. Зошит каси «Вацак» за вересень 2013 року, наданий суду, вела особисто свідок і ОСОБА_1

Підпис на графіку торгової точки «Вацак» належить ОСОБА_4 Графік роботи їхньої торгової точки відповідав графіку роботи кондитерського цеху «Вацак». Ключі до приміщення вони не мали. Барна стійка абсолютно нічим не була загороджена.

На випадок перевірки їм надавалась копія трудового договору, оформленого між дружиною відповідача з іншою особою.

Свідку було відомо, що інші торгівельні точки, які зазначені у табелях обліку робочого часу, також належали ОСОБА_6 й про це всі знали, у них «документ такий ще був... Діяли усі точки під назвою «Юліка». Всі знали, що ОСОБА_6 на честь своєї доньки назвав цю фірму. І між собою вони говорили, що працюють не у приватного підприємця ОСОБА_6, а на фірмі «Юліка».

Табеля обліку робочого часу були на всіх точках. Ще у них був невеличкий штамп, який вони проставляли на картці безкоштовної 10 чашки кави постійного клієнта й цими картками клієнти могли користуватися у всіх торгових точках «Юліки».

На їх торговій точці у вигляді реклами розміщено символіку «Юліка».

Щодо накладних від 17.09.2013, де одержувачем товару зазначено ОСОБА_7, пояснила суду, що товари поступали на ОСОБА_7, однак надходили безпосередньо на торгівельну точку «Вацак» від представника «Сандори».

Щодо квитанцій про сплату на імя ОСОБА_8 орендної плати, свідок пояснила суду, що вони раз в місяць віддавали на «Вацак» за оренду приміщення гроші 2000грн., а їм видавали такий чек. Ці гроші їм казала віддавати ОСОБА_4

На останній ревізії у вересні 2013року була присутня тільки свідок. Їй повідомили, що в них нестача більше 2-х з половиною тисяч. Вони з напарницею заперечили й наполягали на перерахуванні. Коли прийшли перераховувати на зміні була свідок, однак повторне перерахування провели лише в її присутності, сказавши що присутність ОСОБА_1 не потрібна. Зняли остатки і пішли. Пізніше ввечері до неї зателефонувала менеджер ОСОБА_11 й дізнавшись, що свідок на роботі, прийшла та забрала усі гроші.

Дослідженням письмових доказів, зокрема касового зошиту «Вацак» за вересень 2013 року, встановлено, що 17 вересня 2013 року менеджером ОСОБА_11 проведено інкасацію на торговій точці «Вацак», отримано 872 гривні та власноручно ОСОБА_11 здійснено про це запис, проставлено особистий підпис. У цьому зошиті менеджером ОСОБА_11 здійснено записи про проведення інкасації на точці «Вацак»: 03.09.2013 у сумі 1064грн.; 05.09.2013 у сумі 583грн.; 11.09.2013 у сумі 2215грн.; 12.09.2013 у сумі 540грн. та 13.09.2013 у сумі 508грн. Крім того, інкасацію за 16.09.2013 у сумі 950грн. здійснила ОСОБА_15.

Цього дня ОСОБА_11 повідомила свідку, що із завтрашнього дня на роботу буде виходити інша дівчина, а вони тимчасово не працюють. Щодо нестачі, то сказала, що вона трішки інша, але конкретну суму не назвала. Пообіцяла, що через тиждень - 10 днів свідку зателефонують й вона вийде на роботу, однак доплатять їй лише 150 гривень. Зі сторони ОСОБА_6 до них по результатах ревізії будь-яких претензій не було, що викликало у них сумніви щодо обєктивності цієї ревізії та її результатів.

Згідно свідчень ОСОБА_12 (звукозапис за 20.05.2015; 15-29-21) такі випадки нестач мали місце не на одній точці, наприклад, на торгівельній точці «Мілан».

На думку свідка така нестача виникла у звязку з тим, що відповідач не хотів заплатити позивачці за виїзну торгівлю у період з 23.08.2013 по 01.09.2013, а свідку не доплатили за те, що упродовж 9 днів вона працювала сама по 12 годин щоденно й лише 01.09.2013 їй дали на заміну дівчину Настю. Позивачці та їй не проведена доплата до заробітної плати за серпень 2013 та за кілька днів вересня 2013 року.

Свідок ОСОБА_16 (звукотехнічний запис за 03.02.2015; 16-49-30) посвідчила суду, що працювала разом із позивачкою на «Юліці» з травня 2013 року до жовтня 2013 року. Приймала свідка на роботу ОСОБА_4 виконуюча обовязки директора, а власником був ОСОБА_6. Стажування вона проходила днів 5 у напарниці позивачки - ОСОБА_12 на точці «Вацак», що знаходиться на Ювілейному. Перша робота свідка була в центрі міста на торговій точці «Кавова хатинка», згодом вона працювала в магазині «Сейм» на вулиці Відінській, а потім працювала на ринку Дикого, де також була відкрита торгова точка «Калина».

Дослідженням письмових доказів встановлено, що у табелі обліку робочого часу «Юліки» за червень 2013 року (а.с.14) за порядковим № 1 значиться торгівельна точка «Вікторія», а продавцем - свідок ОСОБА_16 та за №13 значиться торгівельна точка «Сейм», а напроти зазначено прізвище ОСОБА_16, номер її телефону разом із двома продавцями: ОСОБА_19 та ОСОБА_20. У табелі обліку робочого часу за липень 2013року за №16, що є останнім у списку, значиться торгівельна точка «Калина», а продавцями цієї точки: ОСОБА_21 та ОСОБА_16. За торговою точкою «Сейм» залишилися закріпленими ті ж самі продавці: ОСОБА_19 та ОСОБА_20.

Заробітну плату свідок брала на точці кожного понеділка. Виручку спочатку забирала ОСОБА_4, пізніше ОСОБА_22, а оскільки менеджери дуже мінялись, то останньою вже була ОСОБА_11.

Із ОСОБА_1 свідок працювала на виїзній торгівлі в центрі міста на «Ярмарку», де були розташовані палатки від фірми «Юліка», з числа 20 серпня 2013року та закінчили 01 вересня 2013 року. На виїзній торгівлі працювали з 8 години ранку до 23 години вечора. Працювали від фірми «Юліка», презентували від цієї фірми каву. Виїзна торгівля була оформлена на ОСОБА_7 доньку ОСОБА_6 Роботу на виїзній торгівлі також контролювала ОСОБА_4 Працювали день в день, тобто кожного дня. Заплатили за роботу не стільки, як обіцяли: свідок отримала 800 грн. та додатково 200грн. премії. Виплату здійснювала бухгалтер ОСОБА_10. ОСОБА_1 не дали ні премії, ні зарплати. Сказали, що на «Вацаку» велика недостача. Відомо свідку про це стало від бухгалтера, коли вона приходила на офіс та отримувала гроші.

У судовому засіданні 18.02.2015 свідок ОСОБА_10 (звукотехнічний запис: 15-58-43), заперечила факт виплати заробітної плати за роботу під час виїзної торгівлі ОСОБА_16, сказавши, що не знає такої, як і не знає позивачки ОСОБА_1

За свідченнями ОСОБА_16 на офісі отримували гроші тільки ті, хто працював на виїзній торгівлі, а за роботу на точці самі продавці забирали.

Свідка звільнили з роботи у жовтні 2013 року, сказавши, що під час ревізії в неї не дорахували близько 2 тисячі гривень. Звідки могла взятися така нестача їй невідомо, оскільки вона працювала одна. Повторно ревізія не була проведена. Про нестачі під час ревізій чула від людей не вперше.

ОСОБА_4 приходила до свідка на усі точки, де та працювала. Ревізії вона не проводила, а ревізори.

Свідок ОСОБА_11 (звукотехнічний запис за 28.05.2015; 16-00-23) посвідчила суду, що вона працювала у приватного підприємця ОСОБА_6 два роки: з 18 березня 2012 по 01 червня 2014 року, але документів, які підтвердили б трудові відносини немає. На роботу свідка приймала ОСОБА_4, котра представилась комерційним директором фірми «Юліка», власником якої є ОСОБА_6 До початку серпня 2013 року свідок ОСОБА_11 працювала продавцем кавової точки «Сільпо», а починаючи з серпня 2013 року її перевели працювати менеджером «Юліки».

Дослідженням письмових доказів, зокрема табелів обліку робочого часу за травень, червень, липень 2013року (а.с.14-15) судом встановлено, що у всіх цих табелях напроти торгівельної точки «Сільпо» значиться прізвище ОСОБА_11 та номер її телефону. При цьому, у табелях обліку робочого часу за травень та червень 2013 року другим продавцем кави значиться ОСОБА_23, а у табелі обліку робочого часу за липень 2013 року значиться ОСОБА_20. Суд вважає, що ця обставина є підтвердженням того, як досить часто змінювалися продавці.

Дослідженням зошиту каси «Вацак» за вересень 2013року встановлено, що ОСОБА_11 03.09.2013, 05.09.2013, 11.09.2013, 12.09.2013, 13.09.2013 та 17.09.2013 здійснила на цій торговій точці інкасацію. Свідок підтвердила у суді, що записи про інкасацію і підписи у зошиті каси «Вацак» за вересень 2013року належать їй. Крім того, ОСОБА_11 посвідчила суду, що підпис ОСОБА_15 у цьому зошиті належить саме їй, котра працювала зі свідком ще декілька місяців.

Організація, в якій свідок працювала, відома їй як «Юліка», але по документах, які вона могла бачити, це був приватний підприємець ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_7. Офіс «Юліки» знаходився по вулиці Полуботка, не памятає номер, але на другому поверсі, над магазином «Юліка». Кому належать ці приміщення свідку невідомо.

Посвідчила, що ОСОБА_1 працювала з половини липня 2012 року до половини вересня 2013 року. В обовязки свідка, як менеджера «Юліки», входило здійснення контролю за торговими точками, що належали ОСОБА_6, забирання готівки, проведення різних акцій. Головним на «Юліці» був власник ОСОБА_6, він приїздив періодично. З ОСОБА_6 зустрічалася два рази. Перший раз, коли її прийняли продавцем у магазин «Сільпо» 18 березня 2012 року, тобто саме в перший день її роботи. Він представився ОСОБА_6, сказав, що є власником, що вона працює у нього, забрав виручку й на цьому зустріч закінчилася.

Другий раз свідок зустрічалася з ОСОБА_6, коли працювала вже менеджером, зимою приблизно у грудні 2013 (точно не памятає, ОСОБА_6 цього дня був у білій куртці) й перебував приблизно 3-4 дні на офісі. Він приїздив, робив перевірку, як працюють його працівники і проводив бізнес навчання, вірніше проф. навчання із менеджерами, які працювали на точках та з менеджерами, що працювали в офісі. Зі свідком працювала ОСОБА_15. Коли вона прийшла на роботу була ОСОБА_24 і ще двоє менеджерів.

Дослідженням доказів судом встановлено, що відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.12.2014 за №1/1/12 (а.с.261, 263) 17.06.2012 зафіксовано виїзд ОСОБА_6 з України, а також вїзд ОСОБА_6 14.11.2013 в Україну та виїзд за кордон 28.11.2013. Таким чином, час перебування відповідача в Україні співпадає з показами свідка, яка точну дату другої зустрічі не памятає, однак повязує цю зустріч із проведенням ОСОБА_6 профнавчання із менеджерами.

Наскільки відомо свідку, усі торгівельні точки, зазначені в табелях обліку робочого часу, належали ОСОБА_6 Продавці, котрі зазначені у цих табелях, усі вони були не оформлені. Працюючим взагалі не надавалися відпустки і не оплачувалися власником. Підписувала ці табеля ОСОБА_4 На уточнююче запитання представника відповідача ОСОБА_3,- свідок посвідчила: «Я особисто на свої очі бачила, коли вона ставила на цих бланках свої підписи. Мені ще говорила: «ОСОБА_3 і щоб оці бланки з моїм підписом на торгових точках не лежали, а тільки з підписами продавців». Ці документи знаходилися на торгових точках.

Конкретно по торговій точці «Вацак» до проведення ревізій свідок відношення не мала, оскільки проводила декілька ревізій на торгових точках, які були у районах, а по місту проводили інші. Посвідчила суду, що у ОСОБА_6 були також торгові точки в місті Здолбунові, в місті Острозі, в місті Кузнецовську й ці точки були закріплені за свідком, куди вона їздила та проводила ревізії.

За вказівкою ОСОБА_4, вони менеджери мали подбати, щоб на кожній торговій точці знаходилася папка з документами. Свідку відомо, що на її торгових точках були документи ОСОБА_6: там була копія паспорта, Свідоцтво про платника податку та Свідоцтво приватного підприємця. На деяких точках ще знаходилися договори із постачальниками.

Коли свідок працювала продавцем, то з працівниками трудові договори не були укладені. Під час роботи менеджером, це був кінець 2013року або початок 2014 року, коли тільки розпочався судовий процес, були створені договори, але вони були фіктивні, без дати. Бухгалтер ОСОБА_10 дала їм вказівку роздати ці договори по усіх торгових точках нібито трудовий договір з продавцем, однак без дати і без підпису роботодавця, але з підписами продавців. При цьому, ОСОБА_10 пояснила свідку, що якщо виникне якась ситуація, вони швиденько ці договори заберуть, проставлять дату й скажуть, що цих продавців вони щойно взяли на роботу.

Щодо оплати роботи свідок посвідчила наступне: коли працювала продавцем, в них були розроблені графіки роботи, бланк штрафів і бланк заробітної плати. Кожен продавець міг вільно з каси брати собі заробітну плату згідно розробленого бланку. Про отримання заробітної плати вони здійснювали записи у касовому зошиті. Окрім зошиту, жодних відомостей не було. Коли стала працювати менеджером, заробітну плату їй виплачувала в офісі ОСОБА_10 Вона своєю рукою виписувала аванс чи зазначала суму. Перший місяць свідок отримала 1800грн., в наступні місяці - по 2000грн., а вже в квітні 2014року їй виплатили 2300грн. Пізніше, коли позивачка мала намір звільнитися з роботи, їй пообіцяли з травня 2014 року ставку у 3000 гривень, однак в червні 2014 вона отримала лише 2300грн. Однак, коли в червні, вона прийшла отримувати заробітну плату, - їй заплатили не 3000грн., а лише 2300грн., що й спонукало її залишити роботу. Яку отримувала ставку ОСОБА_4 свідку невідомо.

Стосовно ревізії, що спричинила звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_12, свідок посвідчила, що в них була виявлена недостача, але не знає в якому розмірі, документів ревізії вона не бачила. Після проведення ревізії у вересні 2013 року свідка поставили до відома, що на торговій точці «Вацак» великий мінус, тобто нестача. Пізніше ОСОБА_4 повідомила їй, що два продавці цієї точки мають бути відсторонені на тиждень. На другий день вийшли працювати на цю точку інші продавці. Свідок памятає, що приходила на торгову точку «Вацак» й сказала ОСОБА_17, що вона та ОСОБА_1 відсторонені на тиждень два від роботи й цього дня забрала готівку. Після звільнення ОСОБА_12 та ОСОБА_1 на цій точці також відбувалася зміна продавців.

Свідок також посвідчила суду, що крім неї та ОСОБА_15, на торгових точках здійснювали інкасацію ОСОБА_6, касир з офісу Іра (свідок не памятає точно її прізвища), ОСОБА_13 дуже часто, який усім представлявся як технічний директор і брат відповідача, а також ОСОБА_4 ще коли свідок працювала продавцем на торговій точці «Сільпо».

На усіх торгових точках була розміщена емблема, ніби логотип, що ці точки від «Юліки». На кожній точці були карточки постійного клієнта із логотипом «Юліка» в центрі.

Щодо виїзної торгівлі, то така мала місце з 23 серпня 2013року і тривала десь до 01 вересня 2013року. Свідок в той час стажувалася менеджером, якраз це був перший тиждень її стажування. ОСОБА_1 була там продавцем. Як працювали, свідок точно не памятає, але приходили дуже рано десь о 7-й годині та працювали до 23, а то й до 12 ночі. Свідок була на виїзній торгівлі перші дні. Щодо оплати за виїзну торгівлю ОСОБА_1, свідок не памятає чи заплатили, але знає, що дуже довго розбиралися, там якісь нюанси були, знає, що за якусь недостачу їм не хотіли заплатити.

Свідок посвідчила суду, що особи, зазначені в табелях обліку робочого часу за травень, червень, липень 2013 року (а.с.14-15) усі їй знайомі, вона «з усіма ними контактувала, навчала, в них так само забирала виручку».

Щодо орендної плати та укладення договорів оренди свідок посвідчила, що деяка оплата йшла по перерахунку, деяку продавці оплачували безпосередньо орендодавцю. Наприклад, у м. Дубно в них є торгова точка й свідок особисто здійснювала зарахування на особовий рахунок тих, у кого вони орендували. Договори оренди не знаходилися на торгових точках, а знаходилися на офісі, але проходили через свідка. Так, свідку відомо, що продовжувався строк договору оренди на торговій точці «Сільпо» та на торговій точці «Віка», що знаходиться по вулиці Макарова.

На час звільнення свідка з роботи 01.06.2014, ОСОБА_4 продовжувала надалі залишатися комерційним директором, при цьому, там був один нюанс. Десь в період січень-лютий 2014 року, свідок точно не памятає, але перед менеджерами поставили завдання переоформити усі документи на торгових точках з постачальниками на іншого приватного підприємця: на ОСОБА_4 та на ОСОБА_25 (це по торгових точках, закріплених за ОСОБА_11Ю.).

Згідно звукотехнічного запису за 28.05.2015; 16-15-23 свідок посвідчила суду, що коли розпочалася уся ця судова справа, їй по телефону ОСОБА_4 сказала, що це дуже погано, що вона не забрала усіх документів з точки, вона навіть кричала на свідка. Через декілька місяців ОСОБА_4 сказала свідку про необхідність швиденько переоформляли усі договори на ОСОБА_4. Свідок зрозуміла вказівку ОСОБА_4, що у такий спосіб мали приховати ОСОБА_6, що ці точки вже йому не належать, а ОСОБА_4

Щодо розмови свідка з позивачкою та її представником, свідок підтвердила суду факт такої розмови, а також посвідчила, що на рахунок виклику в суд їй було наказано ні в якому разі не погоджуватися, сказати, що вона з позивачкою та ОСОБА_12 не працювала, відмовлятися від всього.

ОСОБА_26 Володимирівна, яка працювала до вересня 2014 року продавцем магазину «Канцтовари» підтвердила факт роботи ОСОБА_1 продавцем кавярні «Юліка», що розміщена в приміщенні «Вацаку», з половини серпня 2012 року до осені 2013 року. Посвідчила суду, що кавярня «Юліка» є до сих пір, але дівчата постійно змінюються. Зі слів дівчат у них проводять ревізію, виставляють недостачу, але документів їм не показують, а пізніше їх звільняють.

Свідок ОСОБА_27 (звукотехнічний запис за 07.07.2015; 15-23-28) посвідчила, що вона працювала в кондитерському відділі «Вацак», а позивачка ОСОБА_1 продавцем кави. Разом вони працювали десь з липня місяця 2012 року. В січні місяці 2013 року свідка перевели на іншу точку, але ОСОБА_1 працювала далі. Наскільки їй відомо, то дівчата не були оформлені на роботі. Бачила, як приїздив власник кавярні, чула як говорили, що то ОСОБА_6. В дівчат не було ключів, приміщення закривала вона. Кавярня була відділена стійкою та перебувала у суборенді кондитерського цеху. Працювали з 8 до 20 години.

Представник позивача ОСОБА_2, допитана 28.05.2015року (звукотехнічний запис:16-30-23) в якості свідка відповідно до ст.ст. 62,184 ЦПК України, посвідчила суду наступне: позивач ОСОБА_1 разом із своєю напарницею ОСОБА_12 звернулися до неї відразу ж через день-два після їх звільнення з роботи, оскільки позивачку вона вже знала раніше по іншій справі. Документи та копії документів, які позивач забрала з торгової точки, віддали їй. Цього ж дня свідок розмовляла по телефону із ОСОБА_11 з питань проведення ревізії, яка досить грамотно все розповіла, однак на пропозицію свідка посвідчити це в суді відмовилася, посилаючись, що боїться і їй ще необхідно надалі працювати. Вона відмовилася назвати як її по батькові та адресу, за якою проживає, щоб її можна було викликати як свідка та припинила розмову.

Десь дві неділі потому до свідка зателефонував адвокат, прізвище якого свідку невідоме. Він став вимагати повернути документи, став погрожувати, що в противному випадку буде заведена кримінальна справа тощо.

Після сплину близько місяця часу до неї зателефонував ОСОБА_13, представився, що він є братом власника ОСОБА_6 і просив призначити зустріч. Під час зустрічі з ним у неї в квартирі, визнав той факт, що брат займається торгівельними точками. Він сказав, що це бізнес брата, котрий більше часу перебуває за кордоном, а він тут допомагає йому вести цей бізнес, а також ще тут трохи працює його дочка ОСОБА_28. Особисто він працює технічним директором та вирішує усі технічні питання, а також знаходить приміщення для торгових точок, які оформляє, усуває усі технічні неполадки, завозить інколи товар, забирає там виручку, тобто вирішує усі такі організаційні питання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_17 дав позитивну характеристику, сказав, що дівчата дуже хороші, довго працюють й ніяких проблем не було. ОСОБА_29 обурила остання ревізія, нащо він сказав: «вони вже розпоясалися», а тому він буде вести з ними розмову. Сказав, що йому самому необхідно вияснити ці питання і тільки після цього він зі свідком ще раз зустрінеться.

Десь через дві неділі ОСОБА_29 прийшов до свідка вдруге і повідомив, що вони пропонують ОСОБА_1 та ОСОБА_17 повернутися назад до них на роботу, а коли довідався, що ті не бажають надалі працювати, сказав, що заплатять їм недоплачену заробітну плату, яка є невеликою. Коли свідок сказала, що позивачці та її напарниці не виплачувалися відпускні і, крім того, він знає, які передбачено виплати, якщо порушені їхні права згідно чинного законодавства, ОСОБА_13 відповів, що у них на фірмі фінансові труднощі, що на даний час він не може сказати нічого конкретного й йому необхідно провести переговори з братом. Залишив свідку свій номер телефону. Коли свідок йому зателефонувала та запитала, які у них пропозиції та чи є можливість укладення мирової угоди, ОСОБА_13 у грубій формі відповів, що це не його проблеми, а проблеми брата і нехай він їх вирішує.

Допитана у судовому засіданні 25.12.2014 в якості свідка ОСОБА_4 посвідчила суду, що знає ОСОБА_6 з весни 2012 року і до 2013 року, у цей період працювала у нього в магазині «Юліка» продавцем, торгувала кавою. Щодо оплати праці посвідчила, що в них були нарахування, а в кінці місяця вони ці кошти просто брали з каси і розписувалися на листку. Свідок не могла відповісти на запитання, чому вона брала кошти з каси, якщо перебувала у трудових відносинах, тобто була офіційно оформлена. За свідченнями ОСОБА_4 вона до каси особливого відношення не мала, в основному займалася продажем товару, конкретно свідок з каси гроші не здавала і не рахувала. В кінці місяця кошти накопичувалися як раз на зарплату, хтось вибирав 29, 30, а хтось 28. Була певна ставка у кожної людини, яка її вибирала і були преміальні. Ставка свідка становила 100 гривень за день, рахувалося по робочих днях. Премія давалась, якщо були якісь більші виручки, нараховувалася ОСОБА_6 за місяць. Якщо він вважав за потрібне преміювати людей, то він казав яка сума. У ОСОБА_6 бухгалтера не було, але був бухгалтер у його дочки ОСОБА_7, вона допомагала у вигляді консультацій.

Щодо розміщення на сайті реклами компанії «Юліка», яка знаходиться в м. Рівне, по вул. Полуботка, 4, й комерційним директором якої вказано ОСОБА_4 та номер її телефону, - свідок посвідчила, що телефон належить їй, однак цю обяву вона не давала.

На запитання: «чи належить свідку підпис на графіку торгівельної точки «Вацак» та на табелях обліку робочого часу, - свідок ОСОБА_4: «підпис мені не належить. Я не була комерційним директором. Він дуже схожий на мій, але я цю бумагу не бачила».

Свідок заперечила будь-які відносини із колишнім менеджером «Юліки» ОСОБА_15, підпис якої проставлено у зошиті каси торгівельної точки «Вацак» за 16.09.2013року. ОСОБА_11 відома свідку не як продавець, а як людина, яка теж займається кавовим бізнесом й вони з нею пересікалися в цих моментах.

Разом з тим, ОСОБА_4 посвідчила суду, що у 2012 році у свідка був намір по створенню свого бізнесу, зокрема, у магазині «Вацак», який займався продажем тістечок. З цією метою свідок купила меблі, які стояли в приміщенні цього магазину, так як вона ще не відкрила приватного підприємця. В неї була ідея, щоб цю точку торгівельну розкрутити і вона могла реалізувати там продукцію. Для цього вона залучила ОСОБА_1, котра запросила свою подругу чи знайому ОСОБА_17, для того, щоб вони проводили для неї рекламні акції, які полягали в тому, що необхідно було розносити для дегустації безкоштовну каву для відвідувачів магазину «Вацак» та роздавати рекламні буклети. За свідченнями ОСОБА_4 ця рекламна акція проходила близько 2-х місяців, можливо до 3-х. Це було з середини липня 2012 року й десь орієнтовно до 20-х чисел вересня 2012 року. Припинилися ці рекламні акції, тому що у свідка не склалася фінансова ситуація, стали негативні слухи надходити на рахунок ОСОБА_1 з попереднього її місця роботи, а також стала пропадати кава, яку вона передавала на дегустацію.

Про те, що вона залучила до рекламних акцій ОСОБА_1 і ОСОБА_17 ОСОБА_6 не знав, вона його про це не повідомляла, оскільки діяла в своїх інтересах. Свідок не могла назвати прізвище особи, з дозволу якої впродовж досить тривалого часу у приміщенні магазину «Вацак» здійснювалися рекламні акції кави. Свідок також не могла сказати скільки кави витратила на цю акцію, хоча б приблизно.

При повторному допиті ОСОБА_4 в якості свідка 20.05.2015 (звукозапис: 16-14-21) її свідчення зводяться до того, що в минулий раз вона сказала, що не знає, що це за документи й саме ці документи вона не підписувала і не передавала для позивачки. Підпис дуже схожий на її, але звідки він там взявся вона не знає. На запитання, що свідок може сказати після експертизи, яка підтвердила, що підписи належать їй, - свідок посвідчила суду, що вона не може пояснити звідки взялися підписи на цих друкованих матеріалах й можливо це не її підписи. Вона не впевнена в експертизі на всі сто відсотків. Тим більше, там деякі підписи взагалі не схожі на її.

Після того як свідку було надано для огляду оригінал графіку роботи торгової точки «Вацак» (звукотехнічний запис на 16-29-21) та беручи до уваги її твердження, що вона вперше бачить цей документ і підписи їй не належать, ОСОБА_4 було запропоновано повторно провести експертизу, нащо свідок відповіла: «Я ж сказала дуже схожий на мій підпис, але я не знаю звідки він взявся на цьому документі…Звідки я знаю. Я могла підписувати можливо якісь документи, які мені просто підсунули». На запитання хто та за яких обставин міг підсунути їй ці документи, - свідок (16-29-21): «В тому ж самому магазині, коли я мала справи з дівчатами. Я інколи підписувала накладні на каву, яку передавала на «Вацак». Аналіз свідчень ОСОБА_4 дає суду підстави вважати, що за умови, якщо свідок передавала каву ОСОБА_17 та ОСОБА_1 згідно накладних, то це вже не була рекламна акція.

На запитання хто приймав свідка на роботу в магазин «Юліка» (звукотехнічний запис за 20.05.2015;16-14-21), - свідок посвідчила суду, що на роботу її приймав особисто ОСОБА_6 Щодо оплати праці посвідчила, що не памятає точно, але близько 100 гривень на день по відомості, які іноді вона брала щодня, оскільки в неї була така домовленість.

На запитання чи виплачувались їй якісь преміальні, як у інших магазинах, - свідок вже посвідчила: «По-моєму була тільки ставка». На запитання (звукозапис за 20.05.2015; 16-44-21) хто вів бухгалтерію в магазині «Юліка»?, - свідок «Ну, ОСОБА_6А.». На зауваження представника позивача, що він більше часу був за кордоном, - свідок ОСОБА_4: « Я коли працювала він був на місці постійно практично».

На запитання чи відомі свідку такі менеджери як ОСОБА_30, ОСОБА_15 і ОСОБА_11 та чи приймалися вони нею на роботу?, - свідок посвідчила, що ОСОБА_11 знає візуально. ОСОБА_15 не знає, а ОСОБА_30 знає, вона сестра ОСОБА_9 - дружини ОСОБА_6.

За твердженням ОСОБА_4, вона працювала лише продавцем магазину «Юліка» і ніколи не обіймала керівних посад у відповідача, в т.ч. і посади комерційного директора, та ніколи не залучалася до відбору та прийому на роботу працівників, оскільки це було поза межами її компетенції.

Свідок ОСОБА_13 (звукотехнічний запис за 18.02.2015; 15.43.43) посвідчив суду що він знає ОСОБА_1, оскільки одного разу, зайшов до магазину «Вацак» купити тістечка, де вона запропонувала випити йому безкоштовну каву і після цього він ніколи її не бачив. Як йому пояснили, це проводилась якась акція для вивчення попиту на каву, яка надавалася безкоштовно. Свідок заперечив, що був у свого брата технічним директором, а згідно його свідчень він виконував чисто технічні питання на прохання свого брата, зокрема здійснював короткотривалі послуги: посилав на «Юліку» сантехніка чи електрика. Випадків, коли він забирав у продавців виручку не було й такого не може бути взагалі. Свідок не міг пояснити суду, яким чином та де саме: посередині приміщення «Вацаку» стояла ОСОБА_1, чи каву розносили, а чи готували за окремою стойкою для бару.

Крім того, за свідчення ОСОБА_13 у цивільній справі №569/22786/13-ц за аналогічним позовом ОСОБА_12 до відповідача (звукотехнічний запис за 25.02.2015; 15.13.49) на запитання позивача чи привозив свідок кавоварку, стіл, каву, міняв полички, забирав виручку, - свідок повідомив суду, що на «Вацак» він нічого не привозив, не представлявся технічним директором, виручку в дівчат не забирав, а «полички можливо привозив столяр, якого направляв свідок і сказав, що від нього».

Дані свідчення суперечать попереднім, за якими свідок надавав деякі технічні послуги лише, що стосувалося магазину «Юліка» по вулиці Полуботка, 4, й не мав жодного відношення до інших торгових точок.

Разом з тим, такі свідчення є підтвердженням того, що свідок допомагав брату вирішувати проблеми не лише по магазину «Юліка», а й по іншим торговим точкам, в тому числі «Вацак».

Свідок ОСОБА_10 (звукотехнічний запис за 18.02.2015; 15-58-43) посвідчила суду, що працювала бухгалтером у приватного підприємця ОСОБА_7, однак відношення до бізнесу її батька не мала. Бізнес був поділений: батько здавав в оренду частину магазину для дочки ОСОБА_7 Зараз цей магазин належить тільки ОСОБА_6 Дочка ОСОБА_7 в 2014 році відійшла від цього бізнесу. Скільки людей працювало в магазині свідок не памятає. Заперечила факт виплати заробітної плати за роботу під час виїзної торгівлі свідку ОСОБА_16, сказавши, що не знає такої, як і не знає позивачки ОСОБА_1.

Суд заслухавши доводи сторін, показання свідків, оцінивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Дослідженням доказів встановлено, що фірми «Юліка» офіційно не існує, однак магазин «Юліка», що знаходиться в м. Рівне по вул. Полуботка, 4 належить ОСОБА_6 на праві власності.

Так, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 13.03.2014 за №18959381 ОСОБА_6 є власником нежитлового приміщення (а.с.273), вбудованого у житловий будинок, що знаходиться в м. Рівне по вул. Полуботка, 4 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1, дата реєстрації: 27.02.2013).

За свідченнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 приміщення квартири, що знаходиться на ІІ поверсі прямо над магазином «Юліка» використовувалося відповідачем як офіс нібито фірми «ОСОБА_7. У цьому приміщенні відбувалися співбесіди з майбутніми продавцями, менеджерами, а у продавців комерційним директором ОСОБА_4 тут приймалися екзамени.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 13.03.2014 за №18959381 у квітні 2010 року ОСОБА_6 став власником квартири №21 (а.с.276), що знаходиться у цьому ж будинку (номер запису: 117-54477 в книзі: 193, дата внесення запису: 30.04.2010).

За даними цієї ж Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 13.03.2014 №18959381 у квітні 2011року у цьому ж будинку стала власником квартири №25 (а.с.277 ) дружина відповідача ОСОБА_9 (номер запису: 369-54279 в книзі: 192, дата внесення запису: 21.04.2011).

За свідченнями ОСОБА_12, ОСОБА_11 та поясненнями ОСОБА_1, приміщення квартири, що знаходиться на ІІІ-му поверсі й яке розміщено прямо над другим та першим поверхами, використовувалося відповідачем під склад з товаром.

Крім зазначених приміщень, у цьому будинку ОСОБА_6 є також власником нежитлових приміщень (а.с.274) підвального поверху (номер запису: 139-1225 в книзі: 10, дата внесення запису: 25.11.2003), а також власником інших нежитлових приміщень (а.с.275) підвального поверху (номер запису: 253-2213 в книзі: 15, дата внесення запису: 06.02.2009).

Позивачем була надана суду копія Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_6 серії В01 №665898 від 23.09.1999р. (а.с.35), яка знаходилася серед інших документів на торгівельній точці «Вацак».

Згідно свідчень ОСОБА_11 (звукотехнічний запис за 28.05.2015; 16-00-23) за вказівкою ОСОБА_4 на кожній торговій точці знаходилася папка з документами й на її торгових точках були документи ОСОБА_6: копія паспорта, свідоцтво про платника податку та свідоцтво приватного підприємця. На деяких точках ще знаходилися договори із постачальниками.

Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача ОСОБА_3 який упродовж тривалого часу розгляду справи заперечував той факт, що його довіритель ОСОБА_6 є власником нежитлового приміщення, в якому знаходиться магазин «Юліка». Так, у судовому засіданні 04 березня 2014року у справі №569/22786/13-ц (звукотехнічний запис: 15-34-59; 13:15) під час розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування з Реєстраційної служби Рівненського обласного управління юстиції відомостей про те, кому належить на праві власності магазин «Юліка», що знаходиться у місті Рівне, вул. Полуботка, 4, на запитання судді чи може представник відповідача надати документи, кому це приміщення належить, - представник відповідача сказав: «Не можу, тому що нам воно не належить». Водночас, заперечував проти задоволення заявленого клопотання, вважаючи, що взагалі немає відношення до справи якийсь магазин, що знаходиться по вулиці Гетьмана Полуботка.

Заперечував представник відповідача ОСОБА_3 будь-яку причетність ОСОБА_4 до підприємницької діяльності ОСОБА_6 Так, у судовому засіданні 15 квітня 2014року у справі №569/22786/13-ц (звукотехнічний запис:15-16-11) під час обговорення клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів, представник відповідача обґрунтував своє заперечення тим, що табеля обліку робочого часу підписані ОСОБА_4, а як вже ним озвучувалось, остання не являється працівником даного підприємця. Щодо актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, які оголошувалися та надавалися до матеріалів справи, то за твердженням представника відповідача, на них поставлені підписи ОСОБА_4 Як ним зазначалось, дана особа немає відношення до приватного підприємця ОСОБА_6 (звукотехнічний запис: 15-46-11; 11:01).

На запитання представника позивача (звукотехнічний запис: 16-01-11; 02:48) чи надалі він стверджуєте, що ОСОБА_4 не мала жодного відношення до ОСОБА_6, до цієї кавярні?», - представник відповідача відповів, що до ОСОБА_6 вона немає жодного відношення, а можливо до якоїсь кавярні вона і має відношення, але в будь-якому випадку до підприємницької діяльності відповідача вона відношення не мала.

На запитання представника позивача (звукозапис: 16-01-11; 03:45): чи знає його довіритель особисто ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_15, - представник відповідача повідомив суду, що з тієї інформації, що в нього наявна, він їх особисто не знає.

Під час виступу у судових дебатах представник відповідача ОСОБА_3 такі свої дії пояснив тим, що в кінці листопада 2013року ОСОБА_6 надав йому довіреність представляти його інтереси. Пройшло 2-3 місяці й представнику відповідача стало відомо з позовної заяви про комерційного директора тощо й відповідно після цього він звязався з ОСОБА_6 З тієї наявної інформації, яку він зясував, все він висловлював у судовому засіданні.

Судом встановлено, що довіреність ОСОБА_6 на прізвище ОСОБА_3 (а.с.29) видана 27 листопада 2013року, провадження у справі відкрито 24 січня 2014року (а.с.23), а вищезазначена інформація була доведена до суду представником відповідача у березні квітні 2014 року. Більш того, позиція представника відповідача щодо відсутності будь-якої причетності ОСОБА_4 до підприємницької діяльності ОСОБА_6 мала місце до 24 грудня 2014 року, тобто упродовж року після надходження позовних заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_12 до суду. Лише 24 грудня 2014 року ОСОБА_4 через канцелярію суду подала заяву про залучення її до справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.134-135).До цієї заяви ОСОБА_4 додала копію Трудового договору від 20 квітня 2012 року, який укладено між нею та відповідачем ОСОБА_6, та за яким вона працювала у ОСОБА_6 продавцем магазину «Юліка» до 31 грудня 2013 року включно.

За свідченнями ОСОБА_11 вона працювала у відповідача менеджером, а ОСОБА_4 залишалась працювати там же комерційним директором по день доки вона працювала, тобто по 01 червня 2014 року.

Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку, що пояснення представника відповідача ОСОБА_3 є суперечливими, непослідовними та не відповідають обставинам справи.

Провівши аналіз документів та свідчень наданих суду свідками ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_27, ОСОБА_31, суд прийшов до висновку, що позивачка ОСОБА_1 у період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно працювала у приватного підприємця ОСОБА_6 продавцем кавярні у кондитерському магазині «Вацак», що знаходиться в місті Рівне по вулиці Соборній, 277. Фактично позивачка була допущена до роботи директором ОСОБА_4, з відома та погодження ПП ОСОБА_6, однак без належного оформлення, передбаченого нормами трудового законодавства.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. за №9 передбачено, що згідно ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що прийняття на роботу ОСОБА_1, в числі інших продавців, зокрема свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, здійснювалось з відома ПП ОСОБА_6 та погодження під час зустрічі ОСОБА_6 з продавцями кавових точок, які зазначені у табелях обліку робочого часу так званої «Юліки» за травень, червень та липень 2013 року.

Дослідженням наданими сторонами доказів встановлено, що факт роботи ОСОБА_1 у відповідача підтверджено також табелями обліку робочого часу по кавярням фірми «Юліка» у м. Рівному за травень, червень, липень 2013 року (а.с.14-15). Так, у табелі робочого часу за травень 2013року за порядковим №3 значиться «Вацак», а навпроти вказано прізвища продавців цієї точки: ОСОБА_1 та ОСОБА_17, а також номера їх телефонів. Крім того, за №11 значиться ТТ «Сільпо», а продавцем цієї точки свідок ОСОБА_11. У табелі обліку робочого часу за червень 2013 року ТТ «Вацак», із зазначенням продавців цієї точки ОСОБА_1 та ОСОБА_12, значиться вже за №7. Свідок ОСОБА_11 значиться продавцем ТТ «Сільпо», яка розміщена у табелі за №12. Свідок ОСОБА_16 значиться продавцем ТТ «Вікторія» за №1 та продавцем ТТ «Сейм» за №13. У табелі обліку робочого часу за червень 2013 року ТТ «Вацак» із зазначенням прізвища позивачки та свідка ОСОБА_12 значиться також за №7. Свідок ОСОБА_11 значиться продавцем ТТ «Сільпо», яка розміщена у табелі за тим же №12. Свідок ОСОБА_16 значиться продавцем ТТ «Калина», яка в табелі зазначена під останнім №16 і є підтвердженням того, що ця торгова точка була відкрита лише в липні 2013 року. Табеля обліку робочого часу за червень та липень 2013 року завірені підписом ОСОБА_4

Суд бере до уваги, як належний доказ роботи позивачки, оригінал графіку роботи торгівельної точки «Вацак» (а.с.16), у якому вказано режим роботи, зокрема: з 9.00 до 21.00, номер ваги 4329187, передбачено розмір щоденної заробітної плати, премій та штрафів. Цей графік також підписано ОСОБА_4, й саме нею зазначено дату «1.09.12».

Із врахуванням того, що третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 заперечувала свою причетність до постійної роботи торгівельної точки «Вацак» та до продавця цієї ж точки ОСОБА_1, у судовому засіданні 19 лютого 2015року судом була винесена ухвала про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.174-175).

Відповідно до висновку старшого експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Рівненській області, ОСОБА_32 від 17 березня 2015 року за №1-56 почеркознавчої експертизи, яка була проведена у цивільній справі за №569/22785/13-ц, підписи на графіку роботи торгівельної точки «Вацак», на інвентаризаційному описі товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ), що знаходяться на торговій точці «Вацак», на табелі обліку робочого часу 15-ти торгівельних точок за червень 2013року, на табелі обліку робочого часу 16-ти торгівельних точок за липень 2013 року виконані ОСОБА_4 (а.с.188-191).

Суд не бере до уваги свідчення ОСОБА_4, оскільки вони є непослідовними, суперечливими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Так, за її свідченнями рекламні акції проводились в окремі дні всього 2-3 місяці у період з липня 2012 року до половини вересня 2012 року. В той же час, табеля обліку робочого часу за червень та липень 2013 року завірені саме підписом ОСОБА_4 й цей факт встановлено висновком експерта. Свідком підписано також графік роботи ТТ «Вацак» від 01.09.2012, згідно якого режим роботи цієї торгівельної точки встановлено з 9.00 до 21.00, а рекламні акції за твердженням свідка відбувалися в окремі дні, години. Графіком роботи ТТ «Вацак» передбачено розмір щоденної заробітної плати, премій та штрафів, а так звані акції згідно показів свідка проводилися безкоштовно.

Суд критично відноситься до свідчень ОСОБА_4 щодо першої зустрічі з позивачкою. Так, свідок повідомила суду, що ніяких телефонів дзвінків не було, а вона вперше в житті побачила ОСОБА_1 в магазині «Юліка», коли до неї підійшли дівчата і сказали, що там прийшла якась дівчина і шукає роботу. Вона вийшла до позивачки в зал, де та стояла.

Суд вважає, що такі свідчення ОСОБА_4 спростовують той факт, що вона працювала у відповідача продавцем, в обовязки яких не входить працевлаштування інших осіб. Водночас, факт звернення дівчат магазину «Юліка» саме до ОСОБА_4 є підтвердженням того, що ОСОБА_4, будучи офіційно прийнятою продавцем магазину «Юліка», фактично займалася питаннями підбору та прийняття працівників на роботу.

Суд бере до уваги також той факт, що згідно свідчень ОСОБА_4 20.05.2015, вона отримувала лише ставку 100 гривень на день, однак продавцям інших кавярень, в тому числі продавцям торгової точки «Вацак», ставка заробітної плати в день становила 50 гривень, тобто вдвічі менше ніж ОСОБА_4 При цьому, за свідченнями ОСОБА_4 24.12.2014, премія давалась, якщо були більші виручки, і такі свідчення відповідають розшифровці заробітної плати та премій, зазначених у графіку роботи ТТ «Вацак» від 01.09.2012 та який підлягав експертному дослідженню.

Проаналізувавши свідчення ОСОБА_4 з доказами, що містяться в матеріалах справи, з показами свідків, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 фактично займалася підбором та прийняттям на роботу продавців на торгівельні точки, які належали відповідачу.

Підтвердженням цьому є також реклама «Юліки» на офіційному сайті, де контактною особою компанії «Юліка» зазначена комерційний директор ОСОБА_4. При цьому, «Юліка» пропонує співробітництво в Україні (а не лише в місті Рівне) та гарантує «розгляд варіантів представлення ексклюзивної дистрибуції у будь-якому регіоні».

Дослідженням наданих позивачем доказів, суд прийшов до висновку, що підтвердженням факту роботи ОСОБА_1 у відповідача є оригінал зошита по касі кавярні «Вацак» за вересень 2013 року (а.с.19-20), де здійснено власноручні записи позивачкою та її напарницею ОСОБА_12 про отримання заробітної плати, а також менеджерами фірми «Юліка» ОСОБА_11, ОСОБА_15 здійснено записи про проведення інкасації та проставлено підписи про отримання виручки. Даний факт підтверджено свідченнями ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_1

Належним доказом роботи ОСОБА_1 на ТТ «Вацак» є оригінал паспорту на вимірювальний прилад: ваги електронні за № 04329187 (а.с.18), який знаходився саме на торговій точці «Вацак». У цьому паспорті у назві підприємства зазначено «ПП ОСОБА_7О.» та мають місце відмітки результатів державної повірки за 05.04.2012 та 04.04.2013.

На підтвердження факту існування ТТ «Вацак» та роботи позивачки є оригінал інвентаризаційного опису (а.с.17), що знаходився на цій точці за підписом ОСОБА_1, як матеріально-відповідальної особи, та продавця ОСОБА_12

Факт знаходження ТТ «Вацак» у суборенді кондитерського цеху «Вацак» підтверджено показами свідків ОСОБА_1, ОСОБА_12 та ОСОБА_11, а також записом у зошиті каси «Вацак» за вересень 2013року, де за 03 вересня 2013 року здійснено запис: оренда 2 000грн. та проставлено підпис одержувача цих коштів.

Дослідженням доказів, судом встановлено, що в оригіналі видаткової накладної №РО/РНв-145812 від 17 вересня 2013року (а.с.32), та у видатковій накладній №РО/РНв-145813 від 17 вересня 2013року (а.с.33) постачальником зазначено ТОВ «Сандора», а отримувачем - ПП ОСОБА_7 та вказується адреса: кавярня в кондитерській «Вацак» по вул. Соборна, 277, м. Рівне. На цих квитанціях проставлено мокру печатку відділу продаж ТОВ «Сандора» (адреса: с. Миколаївка, Жовтневий район, Миколаївська область), а також здійснено записи та проставлено підписи іншим продавцем кавярні ОСОБА_12.

Згідно видаткової накладної №1-00003855 від 11 квітня 2013року та видаткової накладної №1-00004366 від 22 квітня 2013року (а.с.12) одержувачем товару значиться Вацак «Юліка» кавоварка. На цих накладних за отримання товару позивачкою проставлено підписи.

Проаналізувавши вищезазначені видаткові накладні, та беручи до уваги той факт, що товар не надходив у магазин «Юліка» по вулиці Полуботка,4, а саме на торгову точку «Вацак», суд прийшов до висновку, що кавярня «Вацак» відноситься до «Юліки».

На підтвердження факту роботи у відповідача позивачка надала суду карточки постійного клієнта з емблемою «Юліка». За свідченнями ОСОБА_1, ОСОБА_12,ОСОБА_11 кожна десята чашка кави надавалася відвідувачам безкоштовно, після чого карточка залишалася на торговій точці.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_10 вона працювала бухгалтером у приватного підприємця ОСОБА_7, дочки відповідача. Бізнес був поділений й на той час батько здавав в оренду частину магазину для дочки ОСОБА_7 Зараз цей магазин належить тільки ОСОБА_6, оскільки дочка в 2014 році відійшла від цього бізнесу.

За свідченнями ОСОБА_13 брата відповідача, магазин, що знаходиться в м. Рівне по вул. Полуботка, 4, ОСОБА_6 купував та створював бізнес для дочки ОСОБА_28, а тому магазин названо «Юліка».

На торговій точці «Вацак» знаходилися ваги, оформлені на ПП ОСОБА_7 й цей факт підтверджується оригіналом паспорта на ваги електронні за №04329187, а також Графіком роботи цієї точки, де зазначено номер ваги.

Аналіз оригіналів видаткових накладних №РО/РНв-145812 та №РО/РНв-145813 від 17 вересня 2013року, у якій постачальником зазначено ТОВ «Сандора», отримувачем - ПП ОСОБА_7 та вказується адреса: кавярня в кондитерській «Вацак» по вулиці Соборна, 277, м. Рівне дає підстави вважати причетність торгової точки кавярні «Вацак» до сімейного бізнесу ОСОБА_7, й зокрема до власника приміщень на вулиці Полуботка, 4 ОСОБА_6 При цьому, суд бере до уваги, що товар за накладними надходив не до магазину «Юліка» на вул. Полуботка, 4, а саме у кавярню «Вацак» по вул. Соборна, 277, до якої ОСОБА_7, за твердженням представника відповідача, не має жодного відношення.

Відповідно до показів свідків ОСОБА_1, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 виїзна торгівля на Майдані Незалежності у Рівне в період з 23 серпня 2013року по 01 вересня 2013 року включно була оформлена також на ОСОБА_7.

Згідно свідчень ОСОБА_1 та ОСОБА_12 на випадок перевірок у кавярні «Вацак» знаходилася копія Трудового договору, який укладено між приватним підприємцем ОСОБА_9 дружиною відповідача та ОСОБА_33 про прийняття її продавцем продовольчих товарів магазину «Юліка», що знаходиться в місті Рівне по вулиці Полуботка, 4.

Аналіз показів свідків ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_16 дає підстави вважати, що брат відповідача ОСОБА_13 працював у відповідача технічним директором. Він таким вважався за посадою та виконував усі технічні питання, які виникали на торгових точках, зокрема: встановлював кавову машину, особисто проводив електропроводку, тобто він налагоджував технічний процес самої точки, інколи виконував обовязки водія і привозив каву. До прийняття на роботу менеджерів проводив на точках інкасацію забирав виручку.

Окрім того, відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 01.12.2014 за №1/1/12 (а.с.261; а.с.263) в період роботи ОСОБА_1, зокрема з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013року, відповідач ОСОБА_6 перебував в Україні протягом 5-ти місяців 13 днів.

Дослідженням усіх доказів у сукупності, суд прийшов до висновку, що власником магазину «Юліка», а відтак кавярні «Вацак», яка також використовує логотип (символіку) «Юліка» є ОСОБА_6. Однак, оскільки він періодично знаходиться за кордоном, усі питання бізнесу покладено на ОСОБА_4., яку вважають комерційним директором «Юліки». На підставі проведеного судом аналізу свідчень ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_11, суд прийшов до висновку, що обовязки ПП ОСОБА_6 щодо прийняття на роботу працівників та інші організаційні питання виконувала ОСОБА_4

За повідомленням представника відповідача ОСОБА_3 з моменту відїзду ОСОБА_6 за кордон 28 листопада 2013 року, він до цього часу в Україну не повертався. Згідно адвокатського запиту ОСОБА_3 від 25.12.2014 за №1/25/12 про надання інформації щодо перетинання ОСОБА_6 державного кордону України в період з 01.05.2012 по 18.11.2014, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України своїм листом від 25.12.2014 року за №1/25/12 (а.с.263) повідомив, що в останнє ОСОБА_6 здійснив виїзд до міста Будапешт 28 листопада 2013 року і іншої інформації немає, тобто на даний час він продовжує залишатися за кордоном.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що під час засідання апеляційного суду Рівненської області 17 жовтня 2012 року у справі №1715/13378/12 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Галка-Рівне» про поновлення на роботі, представник позивача повідомила суду, що ОСОБА_1 не була прийнята на роботу у відділ «Юліка». Дослідженням звукотехнічного запису, судом встановлено, що обґрунтовуючи моральну шкоду, представник позивача ОСОБА_2 повідомила суду, що позивачка намагалася влаштуватися на роботу в «Юліану», а переговоривши з попереднім директором, її вже не прийняли на роботу. Представник позивача пояснила суду, що вона сказала це в контексті того, що ОСОБА_1 так і не було офіційно прийнято на роботу, а на попередній роботі вона працювала офіційно. Згідно рішення апеляційного суду Рівненської області у цій справі від 24.10.2012 року колегія суддів вважала, що «незаконним звільненням позивачці було завдано моральну шкоду», тобто моральну шкоду обґрунтовувала лише незаконним звільненням позивачки з роботи. Окрім того, сукупністю доказів доведено, що позивачка працювала у відповідача до 18 вересня 2013року.

Факт перебування ОСОБА_1 як безробітної на обліку в центрі зайнятості в період її роботи у відповідача, підтверджений довідкою Рівненського районного центру зайнятості від 06 січня 2015 року за №35 (а.с.243), не спростовує доказів її роботи продавцем торгової точки «Вацак» у період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013року включно та не впливає на розмір належних їй виплат заробітної плати.

Суд вважає безпідставними та не бере до уваги твердження відповідача про те, що свідки позивача перебувають між собою у дружніх відносинах і доказом цього є фотографії розміщені в Інтернеті та свідчення ОСОБА_31 Разом з тим, у судовому засіданні свідки ОСОБА_17, ОСОБА_1, ОСОБА_16 та ОСОБА_31 посвідчили суду, що фотографії відносяться до періоду їх роботи на ТТ «Вацак», а під час свідчень свідок ОСОБА_31 не говорила, що «вони дуже дружили». Окрім того, на фотографіях, які показував представник відповідача свідкам, відсутня свідок ОСОБА_11

Беручи до уваги, що з результатами ревізії на торговій точці «Вацак», яка була проведена в другій половині вересня 2013 року, роботодавець не ознайомив позивачку, а повторна ревізія була проведена за її відсутності, а позивачку протиправно та безпідставно 18.09.2013року не було допущено до роботи, суд прийшов до висновку, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання незаконними дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Щодо позовних вимог в частині невиплати відповідачем належних ОСОБА_1 сум заробітної плати, то відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про оплату праці» на роботодавцеві лежить обовязок обліку виконуваної роботи та бухгалтерського обліку по оплаті праці.

В порушення ст. 60 ЦПК України представник відповідача не надав суду доказів на підставу своїх заперечень проти позову, а також жодним чином не заперечував проти розрахунків належних виплат заробітної плати, проведених стороною позивача. Такої ж позиції під час розгляду справи дотримувалася 3-я особа на стороні відповідача.

Розмір заробітної плати, котру виплачував відповідач ОСОБА_1, обчислено виходячи з графіку роботи торгівельної точки (кавярні) «Вацак», за яким режим роботи визначено з 9:00 до 21:00, тобто 12 годин за зміну (день).

За кожний день роботи продавцю виплачувалось по 50 гривень. В залежності від виручки, але за умови не менше 350 гривень, нараховувалися премії від 10 до 20 гривень. Окрім того, при позитивних результатах місячної ревізії, проводилася доплата по 5 грн. за кожний день.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України оплата праці продавця повинна здійснюватися не менше мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством.

Крім того, за вимогами ч.5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, чого роботодавцем зроблено не було.

Графік роботи торгівельної точки «Вацак» є підтвердженням того, що ОСОБА_1 щомісячно виплата заробітної плати проводилася менше ніж встановлена мінімальна заробітна плата.

Відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Беручи до уваги 15 днів роботи (в середньому в місяць) та 12-годиннмй робочий день, в місяць виходить 180 годин, а за умови 16 днів роботи - 192 години, що значно перевищує норму тривалості робочого часу, визначену законодавством України на кожний місяць.

За вимогами статті 106 КЗпП України надурочні години оплачуються у подвійному розмірі. Ці вимоги не дотримано з боку відповідача.

Чинним законодавством України передбачено надання працівнику за кожний рік роботи відпустки тривалістю 24 календарних дні. Дана вимога також не виконана відповідачем.

Окрім зазначеного, ОСОБА_1 відповідач відмовив у виплаті заробітної плати за 13, 14, 15 та 18 вересня 2013 року, а також не була проведена доплата до заробітної плати по 5 грн. в день за два місяці роботи (серпень, вересень 2013 року), яка проводиться за результатами ревізії. Відповідач не здійснив ОСОБА_1 виплату заробітної плати та премії за виїзну торгівлю на Майдані Незалежності в період з 23 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року включно (працювала з 8.00 до 23.00).

У заяві про уточнення позовних вимог від 28 травня 2015 року представником позивача ОСОБА_2 надані суду розрахунки належних до виплати ОСОБА_1 сум заробітної плати. Заробітну плату, яку отримувала ОСОБА_1 за місяць роботи, визначено з врахуванням Графіку роботи торгівельної точки «Вацак», затвердженого ОСОБА_4 01.09.2012, наступним чином: в середньому на місяць кожний продавець працював 15 днів, а оскільки за день роботи проводилася оплата 50 грн., то за місяць це буде становити 750 грн. (15 днів. х 50 грн.). Доплата по 5грн. за кожний день (до вересня 2013 по результатах ревізії не було нестач): 75грн. (15 днів х 5грн.). Премія взята в середньому 12,50грн. (від 10 до 15грн.), що в місяць складає: 187,50грн. (12,50грн. х 15 днів роботи). Всього за місяць заробітна плата становить 1012,50грн. (750грн. + 75грн. + 187,50грн.)

Розрахунки заробітної плати, яку необхідно було виплачувати ОСОБА_1, проведено з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати, відпрацьованих годин згідно режиму робочого часу, фактично проведених виплат заробітної плати відповідачем (обчислених у розмірі 1012,50грн. на місяць) та інших документів, що містяться в матеріалах справи.

Всього за період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 належить виплатити недоплачену ПП ОСОБА_6 заробітну плату у розмірі 6 467,57грн. (шість тисяч чотириста шістдесят сім грн.).

Розмір компенсації за час невикористаної відпустки визначено відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995року, а саме за основу взято мінімальну заробітну плату 1218 грн., визначено одноденний заробіток - 39,29грн. (1218,00грн. : 31) та 28 календарних днів невикористаної відпустки. Сума компенсації за час невикористаних відпусток становить 1100,12грн. (39,29грн. х 28 кал. днів).

Таким чином, беручи до уваги дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога ОСОБА_1 про визнання незаконними дії відповідача ПП ОСОБА_6 щодо виплати позивачці заробітної плати, оплати надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При визначенні розміру заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1, суд керується пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100, згідно якого середньомісячна заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню з роботи.

Відповідно до пункту 8 вищезазначеного Порядку нарахування виплат у цьому випадку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Звільненню ОСОБА_1 з роботи у вересні 2013року передували серпень та липень 2013 року, у яких вона відпрацювала: у серпні 21 робочих днів, а у липні 23 робочих дні.

Заробітна плата за серпень 2013року становить 2.518,08грн. (розрахунки нарахування зарплати наведено в заяві представника позивача про уточнення розміру позовних вимог від 28.05.2015 ; а. с. 212-219), а у липні 2013року 1.293,44грн.

За два місяці роботи, що передували звільненню заробітна плата становить 3.811,52грн. (2.518,08 грн. + 1.293,44 грн.).

Одноденний заробіток становить: 86,62грн. (3.811,52грн. : 44 роб. дні), а за період з 19 вересня 2013 року по 19 червня 2015 року включно (день винесення рішення) визначено 439 робочих дні, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати ОСОБА_1 розрахункових коштів за період з 19 вересня 2013 року по 19 червня 2015 року включно становить: 38 026,18грн. (86,62грн. х 439 робочих дні затримки виплати).

Суд прийшов до висновку, що підлягає частковому задоволенню вимога позивачки щодо відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи вимоги ст.237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з того, що відповідачем приватним підприємцем ОСОБА_6 допущено порушення законодавства про працю, яке виразилися в незаконному звільненні позивачки, чим позбавлено її заробітку, тобто встановлено наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні, оскільки внаслідок протиправних дій відповідача позивачка зазнала моральних страждань, приниження, відчаю, втрати душевної рівноваги, життєвих перспектив та змусило її докласти додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм п.3 ст.23 Цивільного кодексу України та пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалий характер, приходить до переконання, що на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення із відповідача 1000 (одна тисяча) гривень моральної шкоди.

Керуючись ч.7 ст. 43 Конституції України, ст. ст. 24, 24-1, 82, 94, 106, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 9 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 10, 11, 60, 79, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт трудових відносин між ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_6 в період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно.

Визнати незаконними дії приватного підприємця ОСОБА_6 щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи, виплати заробітної плати, надурочних робіт та щодо ненадання щорічної оплачуваної відпустки.

Зобовязати приватного підприємця ОСОБА_6 провести донарахування та виплату належних ОСОБА_1 сум заробітної плати за період з 15 липня 2012 року по 18 вересня 2013 року включно у розмірі 6467,57грн. (шість тисяч чотириста шістдесят сім грн.) 57коп. та компенсацію за час невикористаної відпустки у розмірі 1100,12грн. (одна тисяча сто грн.) 12 коп.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виплати розрахункових коштів з 19 вересня 2013 року по день винесення рішення 19 червня 2015року включно у розмірі 38026,18грн. (тридцять вісім тисяч двадцять шість грн.) 18коп.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати, повязані з проведенням почеркознавчої експертизи, у розмірі 900,48грн. (девятсот грн.) 48коп та на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 моральну школу у розмірі 1.000 (одна тисяча) гривень.

Рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць в сумі 1905,76грн.(одна тисяча девятсот пять грн.) 76 коп. допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 23 червня 2015 року.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_34