РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/2802/14-ц

16.06.2015 року м. Комсомольськ

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Солохи О.В,

за участю секретаря - Жукової Н.А.

сторін: позивача (відповідача по зустрічному позову) ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача (позивача по зустрічному позову) ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, інші особи не зявилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа реєстраційна служба Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору про припинення права на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: комунальне житлове-експлуатаційне підприємство №3, комунальне виробниче підприємство «Комсомольськтеплоенерго», що не заявляє самостійних вимог що предмету спору про усунення перешкод користування житловим приміщенням, примусове вселення та встановлення режиму користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позов, в якому просив: припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, зі стягненням на її користь компенсації вартості 1/4 частки квартири у сумі 67 778 грн., що знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Полтавській області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить 3/4 частки спірної квартири, а відповідачу 1/4 частка спірної квартири, що на думку ОСОБА_1 є незначною часткою. Разом з тим 1/4 частка спірної квартири не може бути виділена в натурі, з огляду на те, що квартира є неподільною, а позивач та відповідач не є членами однієї сімї, не проживають спільно та не ведуть спільне господарство. Відповідач на неодноразові пропозиції позивача відмовився відчужити на його користь свою частку в спірній квартирі за ринковою вартістю.

Відповідач позов не визнав повністю і звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача та із урахуванням остаточних уточнень просив:

- вселити ОСОБА_3 в квартиру за адресою АДРЕСА_2 шляхом демонтажу замків на вхідних дверях цієї квартири;

- зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у реалізації ОСОБА_3 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1;

- встановити наступний порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_3:

- ОСОБА_3 Користується кімнатою площею 8м2;

- ОСОБА_1 користується кімнатами площами 17,1м2 та 11,3м2 відповідно, балконом площею 0,8м2 та лоджією площею 1,4м2;

- приміщення кухні площею 7,5м2, вбиральні площею 1,2м2, ванної кімнати площею 2,6м2, коридору площею 8,3м2, двох вбудованих шаф площами 0,9м2 та 0,5м2 відповідно, залишити в загальному користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав повністю. Разом з тим зазначив, що потреби у користування спірною квартирою не має, на даний час у спірній квартирі не проживає та не має наміру проживати у цій квартирі, крім того вказав, що має і інше житло, котре перебуває у його власності.

Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала повністю, зокрема зазначивши, що суму компенсації вартості її частки не визнає та не згодна з будівельно-технічною експертизою. Повідомила, що позивач з пропозицією відчужити на його користь свою частку в спірній квартирі за ринковою вартістю не звертався. Просила задовольнити її зустрічний позов. Зазначила, що у праві власності житла не має, проживає в гуртожитку в одній кімнаті, де крім неї, мешкає її син (зареєстрований за цією адресою) та його дружина з двома дітьми, котрі проживають за цією адресою без реєстрації.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, у своїх письмових заявах просили суд проводити розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу про державну реєстрацію прав (а.с.10) ОСОБА_1 належить 3/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_3. ОСОБА_3 згідно витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.69) належить 1/4 частка спірної квартири.

Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою АДРЕСА_3 (а.с.7-8) вона складається з трьох кімнат площею: 17,1м2 та 11,3м2, 8м2, загальною житловою площею 36,4м2. За математичними підрахунками 1/4 частка спірної квартири становить 9,1м2 жилої площі.

На думку суду 1/4 частка спірної квартири, що належить відповідачу не є не значною, оскільки як вбачається з технічного паспорту на квартиру за площею одна із кімнат не перевищу 9,1м2 і є окремою ізольованою кімнатою.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Полтавській області вартість 1/4 частки квартири за адресою АДРЕСА_3, що (згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження даної квартири від 10.10.2014р. №10/4-14 (а.с.13-28) складає 64 778 грн.

Спірна квартира є неподільною, частки сторін не можуть бути виділені в натурі. Проте, посилання позивача щодо перешкод у користуванні житлом з боку відповідача судом не може бути прийнято до уваги, оскільки з позовом щодо вселення ОСОБА_1 не звертався. Неприязні стосунки, які склались між сторонами по справі, самі по собі не можуть свідчити про неможливість спільного володіння або користування майном.

Аналіз положень ч.1 ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий. Проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При відмові у задоволені первісного позову суд також враховує, що 1/4 частка спірної квартири не є не значною, оскільки становить за площею окрему жилу кімнату, наявність у позивача іншого житла на праві власності та відсутність наміру проживати у цій квартирі, про що у судовому засіданні сам позивач наголошував.

Крім того, позивач вирахував розмір частки на підставі висновку експертного будівельно-технічного дослідження даної квартири від 10.10.2014р. №10/4-14 (а.с.13-28), разом з тим дослідження є застарілим. Клопотання про призначення експертизи позивач не заявляв.

Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_3 проживає зі своїм сином ОСОБА_5 згідно довідки КЖЕП №2 від 21.01.2015р. (а.с.135) та згідно акту від 21.01.2015р. завіреного печаткою та директором КЖЕП №2 з ними також без реєстрації проживають дружина сина та двоє їхніх неповнолітніх дітей (а.с.125).

У судовому засіданні також встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Комсомольського управління юстиції від 19.02.2015р. (а.с.93) накладено арешт на 1/4 частку квартири, що належить ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 та заборонено здійснювати її відчуження.

Суд знаходить, що припинення права власності ОСОБА_3 на частку в спільному майні в квартирі за адресою АДРЕСА_3 завдасть їй істотної шкоди та порушить її житлові права, оскільки іншого житла, що перебуває у власності у неї немає.

При частковому задоволенні зустрічного позову суд виходив з наступного.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 п.14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов».

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає, а відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовляється добровільно впустити позивача в квартиру, тому вона не має можливості користуватись належним їй житлом. Вказані твердження позивача відповідачем не спростовані і не спростовуються матеріалами справи.

Судом також встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_3, згідно технічного паспорту квартири (а.с.7-8) складається з складається з трьох ізольованих кімнат площею: 17,1м2 (№4) та 11,3м2 (№5), 8м2 (№7), балконом площею 0,8м2 та лоджією площею 1,4м2, кухні площею 7,5м2 (№3), вбиральні площею 1,2м2 (№9), ванної кімнати площею 2,6м2 (№8), коридору площею 8,3м2 (№1), двох вбудованих шаф площами 0,9м2 (№2) та 0,5м2 (№6).

Оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 позбавляє позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 права користуватись квартирою, а позивач в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити ОСОБА_3 в квартиру за адресою АДРЕСА_3, зобовязати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою та встановити порядок користування житловими приміщеннями квартири за адресою АДРЕСА_3. Разом з тим, позовна вимога про демонтаж замків на вхідних дверях цієї квартиру у силу ст.10 ЦПК України ОСОБА_3 не доведена.

Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 має право на 1/4 частину квартири, а загальний розмір житлової площі квартири становить 59,6м2, то суд вважає, що позивачеві за зустрічним позовом ОСОБА_3 може бути виділено в користування жилу кімнату площею 8м2. Відповідачеві за зустрічним позовом ОСОБА_1 слід виділити в користування жилі кімнати площею 11,3м2 і 17,1м2 та балкон площею 0,8м2 і лоджію площею 1,4 м2. Допоміжні приміщення слід залишити у спільному користуванні сторін.

Суд вважає, що право позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на користування жилим приміщенням - 1/4 частиною квартири за адресою АДРЕСА_3 порушено та підлягає захисту за судовим рішенням.

Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ч.1 ст.321 ЦК України, згідно з якими право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Відповідно дост.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Кошти, внесені ОСОБА_1 згідно квитанції від 04.11.2014р. №1Р04181 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області в сумі 64 778 грн., підлягають поверненню.

Долю процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника та визнання права власності відмовити повністю.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошову суму вартості частки квартири за адресою АДРЕСА_4 у розмірі 64 778 грн., що внесена на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації України у Полтавській області згідно квитанції від 04.11.2014р. №1Р04181.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житловим приміщенням, примусове вселення та встановлення режиму користування квартирою - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру за адресою АДРЕСА_4.

Зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у реалізації ОСОБА_3 права власності на 1/4 частину квартири за адресою АДРЕСА_4 та передати ключі від замків вхідних дверей квартири за адресою АДРЕСА_4.

Встановити наступний порядок користування квартирою №20 у будинку №27 по вул. Леніна в м. Комсомольську, Полтавської області, виділивши в користування: ОСОБА_1 житлові кімнати №5 і №4 (згідно з технічним паспортом) площею 11,3м2 і 17,1м2 та балкон площею 0,8м2, і лоджію площею 1,4 м2, ОСОБА_3 - житлову кімнату№7 (згідно з технічним паспортом) площею 8м2.

Приміщення загального користування, а саме: коридор №1 площею 8,3м2, кухню №3 площею 7,5м2, ванну кімнату №8 площею 2,6м2 і вбиральню №9 площею 1,2м2, вбудовані шафи №6 площею 0,5м2 і №2 площею 0,9м2 залишити у спільному використанні.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов'язані зі сплато судового збору в розмірі 203 грн. 00 коп.

У іншій частині зустрічного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2015р.

Суддя підпис ОСОБА_6

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха