АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії», про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ТОВ «Українська боргова компанія» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 з посиланням на те, що між ПАТ «ОСОБА_3 Сбербанку Росії»(після якого позивач набув права вимоги за кредитним договором) та відповідачем ОСОБА_2 17.06.2011 року був укладений кредитний договір №2260 про відкриття кредитного ліміту в розмірі 16300,00 грн. зі строком на два роки та сплатою 32% річних за користування кредитними коштами.

Свої зобовязання за договором відповідач не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 21 365,28 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, обґрунтовуючи тим, що договором факторингу №30/08-13 не передбачено право фактора - ТОВ «АНСУ» на наступне відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 третій особі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Українська боргова компанія» до ОСОБА_2, третя особа ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії», про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Українська боргова компанія» заборгованість за кредитним договором в сумі 21 365 гривень 28 копійок, з яких 14 158 гривень 51 копійка заборгованість по тілу кредиту та 7 206 гривень 77 копійок заборгованість по відсотках, в також 229 гривень 40 копійок судових витрат, а всього 21 594 гривні 68 копійок.

ОСОБА_2 у задоволенні позову до ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні позовних вимог ТОВ «Українська боргова компанія» відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ «ОСОБА_3 Сбербанку Росії» та ОСОБА_2 17.06.2011 року був укладений кредитний договір №2260 про відкриття кредитного ліміту в розмірі 16300,00 грн. зі строком на два роки та сплатою 32% річних за користування кредитними коштами.

30 серпня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_3 Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» було укладено договір факторингу №30/08-13, згідно з умовами якого відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року.

На підставі акту підтвердження приймання-передачі прав від 30.08.2013 року право вимоги, у тому числі і за кредитним договором №2260, перейшло до ТОВ «АНСУ».

30 серпня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги №3А, згідно з умовами якого позивач набув право кредитора за кредитним договором №2260 від 17.06.2011 року та договором факторингу №30/08-13.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Українська боргова компанія», суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість внаслідок невиконання умов кредитного договору, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що спірний договір відступлення права вимоги №3А від 30.08.2013 року не суперечить положенням діючого законодавства України, а тому не має підстав для визнання його недійсним.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно ст. 1077 ЦК України, За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Законодавче обмеження щодо наступного відступлення фактором права грошової вимоги спрямоване на те, щоб запобігти збільшенню збитків, які може понести клієнт у зв'язку з таким відступленням.

Частина 2 ст. 1083 ЦК України передбачає, що за наявності спеціальної умови у договорі факторингу про наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до норм, передбачених ЦК України. Отже таке відступлення є можливим, однак виключно якщо це є закріпленим сторонами у договорі факторингу.

Як видно з матеріалів справи, договором факторингу №30/08-13 від 30.08.2013 року укладеного між ПАТ «ОСОБА_3 Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ», не встановлено право фактора - ТОВ «АНСУ» на наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі, а в даному випадку - ТОВ «Українська боргова компанія»(а.с. 17-26).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд на вищевказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, належним чином не перевірив відповідність укладеного договору факторингу нормам діючого законодавства та помилково дійшов висновку про необхідність стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Враховуючи, що договір відступлення права вимоги №3А від 30 серпня 2013 року укладений між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія» суперечить вимогам ст. 1083 ЦК України щодо встановлення права відступлення фактором грошової вимоги третій особі, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Українська боргова компанія» та про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів за зустрічним позовом на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 487,20 грн., які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги - 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії», про стягнення заборгованості відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги №3А від 30 серпня 2013 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору по 243,60 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: