Ухвала

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Іваненко Ю.Г.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Балмікс», про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального призначення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області. Зазначала, що її кватира та квартира відповідача № 14, яка знаходиться за цією ж адресою, розташовані на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку та з'єднані між собою спільним коридором, який відноситься до приміщення загального користування і належить їм на праві спільної сумісної власності.

Проте відповідач всупереч цільовому призначенню даного приміщення, без дотримання санітарних та протипожежних норм, розділила зазначений коридор бетонною стіною, в якій встановила окремі двері, чим замурувала вікно сходової клітки, призначеного для поступлення денного світла в коридор.

Посилаючись на те, що відповідач своїми діями створила незручності та порушила право позивача на користування спільним коридором, просила зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати самочинно збудовану перегородку та встановлені двері, а також привести у попередній стан вікно сходової клітки, призначеного для денного освітлення коридора.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасовано. Позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні позаквартирним коридором шляхом демонтажу самовільно встановленої перегородки та дверей.

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати влаштовану в спільному для квартир № № 13 та 14 позаквартирному коридорі бетонну перегородку та встановлені двері, а також привести у попередній стан вікно сходової клітки для денного освітлення позаквартирного коридора.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, власником квартири № 13 цього ж будинку є ОСОБА_4 Вказані квартири знаходяться на одному поверсі, а сторони у справі є сусідами.

Згідно із заявою власників квартир багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, яким належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, в тому числі коридори, після здачі вказаної будівлі в експлуатацію, на підставі усної домовленості вони не заперечували про надання власнику квартири № 13 у користування коридора довжиною 3 метри, із загальних розмірів всіх коридорів на четвертому поверсі в натурі. Претензії до власника зазначеної квартири щодо експлуатації наданої йому частки коридора відсутні (а. с.98).

У заявах, поданих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ТОВ «Балмікс», останні звертали увагу на те, що в коридорі загального користування житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області власником квартири № 13 на четвертому поверсі без їх дозволу влаштовано бетонну перегородку та встановлено двері (а. с.106, 107).

З відповіді обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської міської ради від 06 грудня 2012 року № 10417 вбачається, що дозвіл на встановлення перегородки в коридорі загального користування між квартирами № № 13 та 14 у АДРЕСА_1 у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області у матеріалах реєстраційних справ по вищевказаних адресах відсутній (а. с.124).

Як видно із відповіді ТОВ «Балмікс» від 05 жовтня 2012 року № 102, ОСОБА_4 зверталась до товариства із заявою про надання дозволу на збереження виконаного перепланування квартири АДРЕСА_1, однак їй було відмовлено у вчиненні будь яких дій щодо спорудженої перегородки, оскільки на розгляді Яворівського районного суду Львівської області знаходиться вказана цивільна справа (а. с.136-138).

24 липня 2009 року комісією у складі виконуючого обов'язки начальника виробничого відділу ТОВ «Балмікс» Черепанова О.В., проектанта Хомечка І.Р. та виконроба Барандія В.О. за участю власників квартири № 13 - ОСОБА_9 та № 14 - ОСОБА_3, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_5, установлено, що поперек спільного коридора на четвертому поверсі між вищезазначеними квартирами у АДРЕСА_1 у м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області влаштовано перегородку та встановлені двері, які ведуть до квартири № 13. ОСОБА_5 вказував, що дану перегородку із дверима встановлено власниками квартири № 13 самовільно, згоди на влаштування перегородки та встановлення дверей ним та ОСОБА_3 не надавалось. Комісія рекомендувала власникам квартир № №13 та 14, що у будинку АДРЕСА_1 м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, врегулювати даний спір в добровільному порядку шляхом демонтажу перегородки або її перенесення.

Проте заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 червня 2014 року вказаний акт визнано недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування спірної перегородки, а також порушення відповідачем санітарних чи протипожежних норм при використанні коридора загального користування, як і на підтвердження того, що саме ОСОБА_4 проводила перепланування коридора.

Скасовуючи рішення районного суду про відмову у задоволені позову та ухвалюючи нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи містяться докази порушення відповідачем охоронюваних законом прав та інтересів позивача щодо користування спільним майном.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів суду касаційної інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 317 ЦК Українивласникові належить право користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 382 ЦК Україниквартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування.

Згідно зі ст. 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК Українижитловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив сторонам право звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи, не навів беззаперечних доказів, які б підтверджували заявлені позивачем позовні вимоги, не перевірив наявність спірної перегородки, яка б вела у квартиру № 13, не зазначив, в чому полягає неналежний стан вікна сходової клітки для денного освітлення позаквартирного коридора, в чому полягає порушення прав позивача та чим це підтверджується.

З огляду на зазначене, висновок апеляційного суду про визнання ОСОБА_4 існування перегородки в загальному коридорі, у зв'язку зі зверненням останньої із заявою до ТОВ «Балмікс» від 25 вересня 2012 року про надання письмової згоди на збереження виконаного перепланування в коридорі, спільному для квартир № № 13 та 14, є передчасним та ґрунтується на припущеннях.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: О.В. Кафідова

Ю.Г.Іваненко

О.В.Умнова

І.М.Фаловська