Справа № 143/1916/14-ц Провадження № 22-ц/772/1576/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючого: Рибчинського В.П.,

суддів: Берегового О.Ю., Іванюка М.В.,

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» ОСОБА_2 на заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів, -

встановила:

24.11.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір фінансового лізингу № 01/14-00552 від 13.11.2014 року недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на його користь перший внесок за товар в розмірі 25 000 грн., 250 грн. судового збору та 2 500 витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2014 року він уклав договір фінансового лізингу № 01/14-00552 з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», відповідно до якого лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу трактор МТЗ-82.1 у власність та передати його у користування лізингоодержувачу. Умовою передачі лізингоодержувачу предмету лізингу передбачено сплату ним 10 % вартості предмету лізингу. При у укладені договору ним було сплачено відповідачу 25 000 грн. в якості першого внеску (а.с. 18). Однак, як він дізнався пізніше, дані кошти були направлені не на сплату авансового платежу, а на комісію за організацію та оформлення договору, що було приховано представником компанії під час укладення договору.

В подальшому на прохання передати трактор, він отримав відмову з посиланням на те, що ним не сплачено перший лізинговий платіж і у звязку із зростанням долара йому необхідно сплатити ще 25 000 грн.

Крім того,позивач зазначає, що під час укладення договору фінансового лізингу не було дотримано умови про нотаріальне посвідчення договору, у звязку з чим такий договір є недійсним.

Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

В січні 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» звернулось до суду з заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України, постановив заочне рішення при першій неявці відповідача в судове засідання, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.02.2015 року заяву про перегляд заочного рішення від 08.12.2014 року задоволено та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Переглянувши заочне рішення на підставі заяви про його перегляд, суд ухвалив нове заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 01/14-00552 від 13.11.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42/44 оф. 9СД2 поточний рахунок 3, і.к.38104479) на користь ОСОБА_3 суму першого внеску за товар згідно Договору фінансового лізингу № 01/14-00552 в розмірі 25 000 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» (01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42/44 оф. 9СД2 поточний рахунок 3, і.к.38104479) на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме: 250 гривень судового збору та 2 500 гривень по оплаті правової допомоги.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс». Свої вимоги він обґрунтував тим, що даний договір суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та містить істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00552, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1, зазначений у п. 1.1.договору та специфікацій, що є додатком № 3 до договору, вартістю 250 000 грн. у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Так, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 виходив з того, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне:

Пунктом 1.7 договору про фінансовий лізинг № 01/14-00552 від 13.11.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії по організації та оформлення даного договору (10 % від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3 % від вартості предмета лізингу).

Пунктом 8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із:

а) Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Коміся за Організацію»), яка розраховується як: Комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору та становить 10% від вартості предмету лізингу,

б) ОСОБА_4 Предмета Лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору та становить 50% від вартості предмету лізингу,

в) Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізинга визначений в Додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмету лізингу.

Згідно з додатком № 1 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 250 000 грн., відсоток платежів 50 %, сума виплат 125 500 грн., щомісячний платіж 10 416,67 грн., комісія за організацію (10 %) 25 000 грн., комісія за передачу (3 %) 7 500 грн.

Згідно з додатком № 2 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 250 000 грн., авансовий платіж 50 %, сума лізингу 125 000 грн., викупна вартість 3 750 грн., відсоткова ставка 10 %, комісія 5 % та щомісячний платіж 2 973,74 грн.

Пунктом 9.1 Договору передбачено право лізингоодержувача при обов'язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків, придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його залишковій вартості за окремо укладеним Договором купівлі-продажу.

Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» (пункти 10.1-10.12) встановлена відповідальність лізингоодержувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору. Зокрема, у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно до умов договору для отримання трактора у лізинг ОСОБА_3 повинен сплатити на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання також відшкодовувати вартість трактора періодичними платежами. При цьому, власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем є ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс».

Згідно з квитанцією від 13 листопада 2014 року ОСОБА_3 на виконання умов даного договору сплатив ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» 25 000 грн. комісії за організацію договору фінансового лізингу (а.с. 18).

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, позивачем не надано. Наявність підпису на договорі фінансового лізингу та додатках до нього свідчить про обізнаність позивача з усіма умовами договору, згоду на виконання своїх обовязків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував положення ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та залишив поза увагою порядок здійснення сплати лізингових платежів, що встановлений п. 1.7., п. 8.2.1. договору про фінансовий лізинг № 01/14-00552 від 13 листопада 2014 року та додатками до нього.

Також, визнаючи недійсним оспорюваний договір на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції не врахував, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, внаслідок чого не визначили: які умови договору є несправедливими (враховуючи, що договір містить 14 пунктів); на підставі яких ознак умови договору є несправедливими, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції навів декілька умов договору, які вважає не справедливими, проте в жодному випадку не обґрунтував в чому саме полягає порушення принципу добросовісності, який дисбаланс прав та обовязків та в чому він полягає, а також якої шкоди споживачу завдають ті чи інші умови договору, а тому доводи апелянта в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи позивача щодо недійсності договору фінансового лізингу через відсутність нотаріального посвідчення даного договору, оскільки правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України, не є обов'язковим, тому підстави для визнання його недійсним з цих підстав відсутні.

З врахуванням обставин, встановлених у даній справі та вищезазначених вимог законодавства, слід дійти висновку, що оспорюваний договір було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства про свободу договору. Зважаючи на те, що позивач підписав і отримав примірник договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, що слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї, то слід дійти висновку, що позивачем не було доведено, що з боку відповідача мав місце обман.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не відповідає фактичним обставинам справи, а тому рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26.03.2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 26 березня 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.П. Рибчинський

Судді: О.Ю. Береговий

ОСОБА_5