Ухвала

іменем україни

17 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» та приватного підприємства «Ерідан» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» (далі - ТОВ «Авіста-Інвест») про визнання недійсним з моменту укладення договору іпотеки від 09 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 5323. Вимоги обґрунтовано тим, що 07 жовтня 2009 року між ПП «Ерідан» та ОСОБА_5 укладено інвестиційний договір № 5/09, згідно з умовами якого забудовник зобов'язаний до 20 грудня 2010 року передати інвестору об'єкт інвестування, який відповідно до проектно-кошторисної документації складається з нежитлових приміщень № 13 площею 51,7 кв. м та № 14 площею 43,5 кв. м, розташованих на сьомому поверсі, загальною вартістю 196 620 грн. ОСОБА_5 свої зобов'язання за інвестиційним договором виконав у повному обсязі 10 грудня 2010 року. 13 грудня 2010 року між ПП «Ерідан», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір уступки вимоги № 1/12, згідно з умовами якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_3 отримав право вимоги та став кредитором за інвестиційним договором від 07 жовтня 2009 року № 5/09. Відповідно до умов договору забудовник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за договором з моменту, коли сторони підписали акт прийому-передачі об'єкта інвестування, та передав інвестору документи, які необхідні для оформлення та реєстрації права власності на об'єкт інвестування. Об'єкт будівництва введено в експлуатацію 10 серпня 2011 року. 10 квітня 2014 року ОСОБА_3 направив ПП «Ерідан» претензію про виконання зобов'язань за договором про передачу об'єкта інвестування. У червні 2014 року ПП «Ерідан» повідомило його про відмову від підписання акта приймання-передачі об'єкта інвестування, оскільки 09 червня 2010 року між ПП «Ерідан» та ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» укладено договір іпотеки спірного об'єкта інвестування. Позивач зазначав, що договір іпотеки порушує його законні права та інтереси як інвестора та суперечить чинному законодавству.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення договір іпотеки, укладений 09 червня 2010 року між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., та зареєстрований в реєстрі за № 5323. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 07 жовтня 2009 року між ПП «Ерідан» та ОСОБА_5 укладено інвестиційний договір № 5/09, згідно з умовами якого об'єкт інвестування, обраний інвестором для інвестування за договором, відповідно до проектно-кошторисної документації складається із нежитлових приміщень № 13 площею 51,7 кв. м та № 14 площею 43,5 кв. м, розташованих на сьомому поверсі об'єкта будівництва по АДРЕСА_1 (а.с. 7-13).

Відповідно до п. п. 4.2.1-4.2.3, 4.3, 6.3.4 договору загальна вартість об'єкта інвестування на дату укладання договору становить 196 620 грн, яку інвестор зобов'язаний сплатити до 10 грудня 2010 року, а забудовник зобов'язаний передати інвестору об'єкт інвестування до 20 грудня 2010 року.

ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи та довідкою ПП «Ерідан» від 10 грудня 2010 року (а. с. 16, 99-128).

13 грудня 2010 року між ПП «Ерідан», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір уступки вимоги (цесії) № 1/12, відповідно до умов якого останній набув належне ОСОБА_5 право вимоги та став кредитором за інвестиційним договором від 07 жовтня 2009 року № 5/09, укладеним між ПП «Ерідан» та ОСОБА_5 (а. с. 17-18).

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 10 серпня 2011 року за № КВ 4 Державною архітектурно-будівельною інспекцією у м. Києві, об'єкт будівництва введено в експлуатацію (а. с. 50).

Також встановлено, що 09 червня 2010 року між ТОВ «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований за № 5323, предметом якого є нежилі приміщення шостого та сьомого поверхів, що складає 23/100 частки будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1, загальною площею 1019,80 кв. м (а. с. 65-68).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність договору іпотеки на підставі ст. ст. 203, 214 ЦК України, оскільки його укладено з порушенням ст. ст. 583, 876 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та умов інвестиційного договору оскільки забудовник не мав права розпоряджатися (у тому числі обтяжувати зобов'язаннями) майновими правами на об'єкт інвестування, передавати об'єкт інвестування в заставу без наявності попередньої письмової згоди інвестора.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що позивачем заявлено вимоги щодо частини приміщень, переданих в іпотеку, що йому не належать, та ним не проінвестовані. Крім того, договір іпотеки укладено до повної сплати ОСОБА_5 вартості об'єкта інвестування.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 575 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843645/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843653/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1> заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2013_07_04/pravo1/T030898.html?pravo=1> предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2013_07_04/pravo1/T030898.html?pravo=1>» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) встановлено, що предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки, виходячи з того, що інвестором було сплачено кошти за договором пайової участі у фінансуванні будівництва нежитлових приміщень після укладення спірного договору іпотеки.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак