У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на частину квартири, встановлення факту проживання однією сім'єю, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею право власності на 95/100 частини квартири АДРЕСА_1, встановити факт її проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25 січня 2002 року до 23 червня 2006 року та з 17 жовтня 2012 року до 14 липня 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 23 червня 2006 року до 27 вересня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають доньок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 за спільні сімейні кошти та кошти, отримані в кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк», була придбана квартира АДРЕСА_1, у якій вона проживає разом з дітьми до теперішнього часу.

14 липня 2014 року ОСОБА_6 загинув у зоні АТО при виконанні бойових завдань. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді згаданої вище квартири, на половину якої вона має право, як на частку в спільному майні подружжя.

Посилаючись на те, що у придбання спірного жилого приміщення вкладено окрім спільних коштів подружжя також і її особисті кошти від продажу належної їй квартири АДРЕСА_2, за рахунок яких її частка збільшилась, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 квітня позовні вимоги задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 25 січня 2002 року до 23 червня 2006 року та з 18 жовтня 2012 року до 14 липня 2014 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 56/100 частини квартири АДРЕСА_1. У задоволенні решти вимог відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 25 січня 2002 року до 23 червня 2006 року та з 18 жовтня 2012 року до 14 липня 2014 року проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а придбана у період їх проживання квартира за кошти, одержані від продажу належної позивачці на праві особистої власності квартири та частково за кредитні кошти, є спільним сумісним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Помилкове встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 25 січня 2002 року, а не з 01 січня 2004 року, не вплинуло на правильність судових рішень, оскільки спірне майно набуте у 2005 році.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель

Судді О.В. Закропивний

С.П. Штелик