Номер провадження: 22-ц/785/4531/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 4-9), який уточнив в ході розгляду справи (а. с. 60-61) та просив стягнути з відповідача на користь позивача: матеріальну шкоду, спричинену позивачу в результаті ДТП, у розмірі 15 244,59 грн.; 7 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Свої позовні вимоги позивач відповідно до позовної заяви обгрунтовував тим, що в результаті ДТП, яка сталася 26.07.2014 року з вини відповідачки, його автомобіль НОМЕР_1, отримав значні механічні пошкодження, чим йому завдано матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до Звіту № 064/08-14 від 11.08.2014 року, без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 15 244,59 грн. Крім того, в результаті пошкодження його автомобіля, йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінив в 7 000 грн.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивача ОСОБА_6 вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Адвокат відповідача вимоги позову вважала необґрунтованими, до суду не зявилась, причина її неявки визнана судом неповажною. Третя особа в судове засідання не зявилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи, причини неявки суду повідомлені не були.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, 11.03.1966 р. н., ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 8 784, 89 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 7 000 грн., понесені судові витрати в сумі 365,40 грн., а всього стягнути 16 150,29 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 11.03.2015 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди відмовити повністю, а в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди змінити зменшити суму заподіяної шкоди з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових та величини втрати товарної вартості, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у звязку з тим, що судом було допущено неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційну скаргу, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Позивач та третя особа в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що о 13-20 год. 26.07.2014р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», р/н 85538 0К, по вул. К.Цеткін в с. Великодолинське Овідіопольського р-ну Одеської області, в порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не вибрала безпечну дистанцію, внаслідок чого допустила зіткнення з керованим попереду в попутному напрямку ОСОБА_4 автомобілем НОМЕР_3, який відкинуло вперед на інший автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, чим завдала трьом транспортним засобам механічні пошкодження, за що на відповідача постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2014р. було накладено адміністративне стягнення (а. с. 14).

Внаслідок ДТП транспортному засобу «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_4 було заподіяно механічних ушкоджень, розмір заподіяної його власнику ОСОБА_4 (а. с. 10) матеріальної шкоди склав 8 784,89 грн. (а. с. 17-34).

Згідно статті 1187 ЦК України, діяльність по використовуванню транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за заподіяну шкоду, якщо не доведе, що шкода причинена внаслідок непереборної сили або наміру потерпілого.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що позов про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача відшкодування в сумі 8 784,89 грн.

Однак, суд вважав, що не можуть бути задоволені вимоги позивача про стягнення всієї вартості відновлювального ремонту як таких, що не ґрунтуються на законі.

На підставі статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також тієї обставини, що заподіювачем шкоди не було здійснено жодних дій щодо її відшкодування протягом значного періоду часу (впродовж якого зокрема відбулось знецінення національної валюти), ігнорування відповідачем свого обовязку щодо страхування цивільно-правової відповідальності тощо, суд першої інстанції вважав, що у порядку компенсації моральних страждань з ОСОБА_3 необхідно стягнути в порядку відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції частково задовольнив позов ОСОБА_4 та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнув з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, частково задовольнивши позов ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в результаті ДТП, яка сталася 26.07.2014 року з вини відповідачки (а. с. 14-15), автомобіль позивача марки «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_4 (а. с. 10), отримав значні механічні пошкодження, чим позивачеві завдано матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до Звіту № 064/08-14 від 11.08.2014 року складає 8 784 грн. 89 коп. (а. с. 17-23) та моральну шкоду, яку позивач оцінив в 7 000 грн.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Також судова колегія погоджується з розміром стягнутої з відповідачки на користь позивача моральної шкоди, враховуючи обставини, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги в цій частині, відповідно до позовної заяви та, з яких виходив і суд першої інстанції, а також враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України та засади розумності і справедливості.

Судова колегія також погоджується з розміром стягнутих з відповідачки на користь позивача понесених ним і документально підтверджених судових витрат (а. с. 1-3), оскільки судові витрати стягнуті з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції визначена сума матеріального збитку значно збільшена та в рішенні суду першої інстанції не має посилання на клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи, яке було подано представником відповідача, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачеві, судом першої інстанції визначено відповідно до Звіту № 064/08-14 від 11.08.2014 року про незалежне, авто товарознавче дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу (а. с. 17-23). Клопотання про призначення експертизи представника відповідачки ухвалою суду першої інстанції від 11.03.2015 року залишено без задоволення (а. с. 71). В апеляційній скарзі відповідачка не ставить питання про призначення авто товарознавчої експертизи, також таке клопотання нею та її представником не заявлялося в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, як відповідачка так і її представник погодилися із розміром стягнутої матеріальної шкоди та лише заперечували проти стягнення моральної шкоди.

Також судова колегія звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідачкою ставиться вимога про зменшення суми заподіяної матеріальної шкоди з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових та величини втрати товарної вартості. Проте, відповідно до вищевказаного Звіту № 064/08-14 від 11.08.2014 року (а. с. 23), на підставі якого судом першої інстанції визначено розмір матеріальної шкоди, завданої позивачеві, розмір матеріальної шкоди розрахований з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу (8 784,89 грн. судом стягнута саме ця сума), а втрата товарної вартості (0, 00 грн.).

Судова колегія також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не навів мотиви визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Оскільки, визначаючи розмір стягнутої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 23 ЦК України та на підставі встановлених обставин у справі, які викладені у рішенні, з чим погодилася і судова колегія.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що заперечуючи в апеляційній скарзі проти розміру моральної шкоди, визначеного судом першої інстанції, відповідачка та її представник в суді апеляційної інстанції пояснили, що взагалі не визнають позовних вимог в частині моральної шкоди та вважають, що позивачеві не завдано моральної шкоди. Проте, судова колегія вважає, що ці доводи відповідачки та її представника, враховуючи встановлені обставини у справі, суперечать вимогам ст. 23 ЦК України.

Таким чином, приймаючи до уваги вище зазначене, надані докази, обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_8

ОСОБА_2