Номер провадження: 22-ц/785/4367/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 22 березня 2014 року близько 16.30 год. на ділянці автодороги Білявка - Вигода, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись з боку вантажного автомобіля, який в звязку з пошкодженням колеса частково розташовувався на полосі руху ОСОБА_2 та який завчасно був ним виявлений, не переконався в безпеці руху, вибрав неправильні методи керування транспортним засобом при обїзді перешкод, що призвело до виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху, по якій, у вказаний час, здійснював рух у зустрічному напрямку автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 В результаті порушень правил дорожнього руху України ОСОБА_2 сталося зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_3 був пошкоджений, а позивач отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до середньої ступні тяжкості.

На підставі вироку Біляївського районного суду Одеської області від 26 серпня 2014 року, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 286 КК України.

Оскільки, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу були спричинена матеріальна шкода, відшкодування якої мирним шляхом врегулювати неможливо, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 21050 грн., також позивач зазначив, що неправомірними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 55000 грн. та просить стягнути її з відповідача.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволений частково, стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальна шкода в розмірі 12389 грн., а також моральна шкода в розмірі 15000 грн.

В інший частині позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким змінити суми стягнень з нього, а саме зменшити невиплачені матеріальні збитки на суму франшизи в розмірі 1000 гривен ( з 7839 грн. на 6838 грн. 80 коп.), а також зменшити моральну шкоду з 15000 грн. на 3000 грн., в інший частині рішення суду просить залишити без змін, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, які мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 22 березня 2014 року близько 16.30 год. на ділянці автодороги Білявка - Вигода, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись збоку вантажного автомобіля, який в звязку з пошкодженням колеса частково розташовувався на полосі руху ОСОБА_2 та який завчасно був ним виявлений, не переконався в безпеці руху, вибрав неправильні методи керування транспортним засобом при об'їзді перешкод, що призвело до виїзду автомобіля на зустрічну смугу руху, по якій, у вказаний час, здійснював рух у зустрічному напрямку автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 В результаті порушень ПДР України ОСОБА_2 сталося зіткнення вказаних транспортних засобів.

Вироком Біляївського райсуду Одеської області від 26 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обовязкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ (частина третя статті 61 ЦПК).

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль НОМЕР_3, а сам позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забиття шийного відділу хребта, закритої травми грудної клітини, перелому 3,4,5,6-го ребра зліва, перелому тіла грудини, перелому основи правого наколінника. Згідно висновку судово-медичної експертизи №195 від 22.07.2014 року вказані тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач перетерпів матеріальний збиток, оцінений висновком №188/14 авто-товарознавчої експертизи у розмірі 23544,60 грн. 23544,60 ринкова вартість ТЗ до страхової події 1000 гривен франшизи). Страховою компанією ГР ПрАТ УПСК позивачу було перераховано 15705,80 грн. за відрахуванням 1000 грн. безумовної франшизи за договором страхування АС 1711212 від 24.07.2013 року. За проведення експертного дослідження позивач сплатив 600 грн., за стоянку автомобіля на штраф майданчику позивач сплатив 2450 грн., також позивач звертався до адвоката з метою надання юридичної допомоги і поніс витрати у розмірі 1500 грн.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, неправомірними діями відповідача, позивачу була спричинена моральна шкода, яка виразилася у постійному нервуванні позивача, у нього появилася безсоння, підвищився артеріальний тиск, постійно болить голова і серце, відчуває пригноблений психічний стан, дратівливість. У звязку з цим його нормальні життєві і ділові звязки значно порушились і він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

На підставі вищевикладеного та наданих доказів, суд обґрунтовано встановив, що загальна сума матеріальних збитків складає: 7839 (невиплачені матеріальні збитки) + 600 грн. (за проведення транспортно-трасологічної експертизи) + 2450 (за стоянку на штраф майданчику) + 1500 (оплата за юридичні послуги) = 12389 грн., на підставі чого позов в цій частині був задоволений.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд визнав, що стягненню підлягає сума в розмірі 15000 грн., оскільки стягнення з позивача суми в розмірі 55000 грн. є необґрунтованою та завищеною.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд приймаючи рішення не в повній мірі зясував обставини справи, які суттєво впливають на ступінь суспільної небезпеки, та які б підвищували розмір моральної шкоди до 15000 грн., а також, що судом не була досліджена довідка ПАТ Українська пожежно-страхова компанія від 11.02.20015 року, в якій указана дійсна сума спричиненого збитку в розмірі 6838,80 грн. з якою апелянт погодився, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 12.1.Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну отерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно до ст.1194 ЦПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням.).

Відповідно до матеріалів справи сума невиплачених матеріальних збитків складає саме 7839 грн. (6838, 80 копійок + 1000 гривен франшиза), а тому суд правильно стягнув суму у розмірі 1000 гривен, що є франшизою.

Оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 була спричинена матеріальна шкода, оцінюючи стан ушкоджень, які зазнав позивач, суд правильно стягнув з відповідача саме 15000 грн., оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_4