ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7579/15-ц
Провадження № 2/362/3132/15
У Х В А Л А

"27" листопада 2015 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області К.В. Медведєв, розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Поверхность Спорт ТВ» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням її індексації, середнього заробітку, моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою від 19.11.2015 року вказану позовну заяву було залишено без руху з тих підстав, що окремі з вимог позивача підлягають розгляду у порядку наказного провадження, і суд за відсутності копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу за такими вимогами позбавлений можливості відкрити провадження у справі (ч. 3 ст. 118 ЦПК України).

До суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач зазначає, що ним у позовній заяві обєднано три вимоги, а саме: вимога щодо стягнення не виплаченої заробітної плати з урахуванням її індексації; вимога щодо стягнення середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України; вимога щодо стягнення середнього заробітку на підставі ст. 117 КЗпП України; вимога щодо стягнення моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України.

Позивач зазначає, що наказове провадження може бути застосовано у разі якщо заявлено лише одну безспірну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Також позивач зазначає, що ст. 96 ЦПК України не містить посилання на можливість заявлення вимог щодо стягнення не нарахованих суд індексації заробітної плати, не нарахованого середнього заробітку, моральної шкоди через невиплату заробітної плати, які є предметом моєї позовної заяви.

На думку позивача, оскільки вимоги про стягнення середньої заробітної плати та вимога про стягнення моральної шкоди стосуються спору про право, то можливе обєднання цих вимог з вимогою, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження без дотримання вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Крім того, позивач послався на рішеннями Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 р., № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р. працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тому позивач вважає, що має право звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогами про стягнення нарахованої та не виплаченої заробітної плати з урахуванням не нарахованої індексації, не нарахованого середнього заробітку, моральної шкоди за порушення трудових прав, оскільки вимоги є взаємоповязані, спір про право і його не можливо вирішити в наказовому провадженні.

Дослідивши заяву про усунення недоліків, суд вважає що недоліки позовної заяви не усунуто виходячи з наступного.

ЦПК України визначає види проваджень цивільного судочинства, зокрема, позовне, наказне, окреме провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» передбачено, що вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Крім того, не допускається одночасне звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та пред'явлення позову про той самий предмет і з тих самих підстав.

Пунктом 12 зазначеної вище постанови передбачено, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати").

Отже, серед інших вимог позивачем заявлено вимогу, яка відповідно до імперативних норм ЦПК України, підлягає розгляду в порядку наказного провадження. Більш того, позивач помилково ототожнює можливість обєднання вимог які підлягають розгляду в порядку позовного і окремого провадження із можливістю обєднання вимог які підлягають розгляду в порядку позовного і наказного провадження.

Особливість співвідношення вимог за наказним і позовним провадженням полягає в тому, що вимоги передбачені в ст. 96 ЦПК України можуть розглядатися у позовному провадженню виключно у випадку первинного їх розгляду у порядку наказного провадження, в той час як вимоги, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, можуть розглядатися в порядку позовного провадження одночасно з вимогами, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження, без первинного їх розгляду у порядку окремого провадження.

Тому наявність спору про право, як стверджує позивач, не впливає, на думку суду, на можливість обєднання вимог, які мають розглядатися в порядку наказного провадження, з вимогами, які мають розглядатися в порядку позовного провадження, а є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України).

Більш того виходячи із ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд позбавлений процесуальної можливості обєднати в одне позовне провадження, вимоги які мають розглядатися в порядку наказного провадження і позовного провадження, без дотримання вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Судом приймається посилання позивача на рішенням Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 р., № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р., згідно яких працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Натомість, позивач хибно тлумачить вказані рішення Конституційного Суду України, так позовом є вимога позивача до відповідача, звернена через суд про захист порушеного чи оспорюваного суб'єктивного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. При цьому процесуальними формами звернення до суду є відповідні заяви: заява про видачу судового наказу, позовна заява, заява про встановлення факту, що має юридичне значення.

Отже думка позивача про те, що останній має право звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогами про стягнення нарахованої та не виплаченої заробітної плати з урахуванням не нарахованої індексації, не нарахованого середнього заробітку, моральної шкоди за порушення трудових прав, без дотримання вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України є хибною та не відповідає вимогам процесуального законодавства.

Враховуючи те, що позивач не додав до позовної заяви копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу, то останній не усунув недоліки позовної заяви у встановлений строк.

За таких обставин позовну заяву, в порядку ч. 2 ст. 121 ЦПК України, слід вважати неподаною, а сама позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовну заяву визнати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що остання має право повторно подати до суду позовну заяву після усунення недоліків, що стали причиною її повернення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження ухвали або по закінченню апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання ухвали суду.

Суддя