Справа № 348/128/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1323/2015
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І. І. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря Турів О.М.,

участю: представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 08 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 1991 року згідно рішення виконавчого комітету Делятинської селищної ради №73 йому надано земельну ділянку у безстрокове платне користування для індивідуального житлового будівництва площею 700 кв.м. в смт.Делятин по вул.Пушкіна (тепер Луги), 56а. 10 липня 1991 року ним виготовлено будівельний паспорт на забудову даної земельної ділянки та закладено фундамент на будівництво будинку. Він вирішив приватизувати земельну ділянку. Під час проведення робіт з виготовлення кадастрового плану позивач з'ясував, що сусід ОСОБА_4 (відповідач по справі) захопив частину його земельної ділянки, оскільки землевпорядна фірма, яка здійснювала обміри відповідачу, за його вказівкою додала до площі земельної ділянки частину земельної ділянки позивача. 18.12.2009 року відповідач оформив державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1071 га по вул.Луги в смт.Делятин для ведення особистого селянського господарства серії ЯИ №020288. Вважає, що даний державний акт є недійсним з таких підстав. Відповідач захопив його частину земельної ділянки площею 0,0173 га і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки складений з помилками, межі земельної ділянки відповідача накладаються на межі земельної ділянки, виділеної йому, внаслідок чого земельна ділянка відповідача виходить під його фундаментом. Він не підписував Акт погодження меж земельної ділянки в натурі на місцевості.

Просив визнати недійсним державний акт та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 08 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно, незаконно та необґрунтовано відмовив в позові з посиланням на сплив строку позовної давності з таких підстав. Про порушення позивачем строку позовної давності представником відповідача згадано тільки під час судових дебатів, чим порушено ч.1 ст.193 ЦПК України, якою передбачено, що у судових дебатах можна посилатися тільки на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні. Вважає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки про порушення свого права він дізнався тільки у 2014 році при виготовленні кадастрового плану земельної ділянки. Також цей факт підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Також представник відповідача визнав ту обставину, що позивач не звертався раніше ні до відповідача, ні до селищної ради з вимогами щодо звільнення частини його земельної ділянки. Акту погодження меж не підписував. Тому вважає неправильним висновок суду про те, що він мав об'єктивну можливість довідатися про порушення свого права, оскільки повинен був користуватися земельною ділянкою, обробляти її.

З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав із-за її безпідставності, рішення як законне та обґрунтоване просив залишити без змін.

Представник Делятинської селищної ради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення представників, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними, оскільки рішення Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 22.03.2007 року прийнято всупереч вимог земельного законодавства та рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009, а державний акт на право власності на земельну ділянку від 28.12.2008 року ОСОБА_4 виданий з порушенням, чим порушено права позивача. Суд вважав, що позивач пропустив строк позовної давності і на цій підставі відмовив в позові.

Погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки такий суперечить обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Делятинської селищної ради від 24 квітня 1991 року №73 позивачу ОСОБА_2 було надано у безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 700 кв.м. (тобто 0,07 га) за адресою: смт.Делятин, вул.Пушкіна, 56а (теперішня назва вулиці- Луги) (а.с.10, 18).

У зв'язку з цим, в листопаді 1991 року позивач виготовив в районному відділі архітектури Надвірнянського району будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, однак до цього часу дана земельна ділянка ним не приватизована (а.с.7-12).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2006 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_4 до Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на самочинне збудоване нерухоме майно, а саме: будинковолодіння №54 по вулиці Прут смт.Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, яке складається із житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.55).

Відповідачу по справі ОСОБА_4 на підставі рішення Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 22.03.2007 року №330-9/2007 «Про передачу у власність земельних ділянок ОСОБА_4Я.» передано у приватну власність земельні ділянки в смт.Делятин, вул.Прут,54 Надвірнянського району Івано-Франківської області загальною площею 0,2288 га: для обслуговування жилого будинку площею 0,1217 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1071 га (а.с.14).

18.12.2009 року на підставі зазначеного рішення Делятинської селищної ради відповідачу по справі ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1017 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.16).

Зазначений Державний акт, який виданий на ім'я відповідача, позивач просив визнати недійсним з тих підстав, що відповідач захопив частину його земельної ділянки площею 0,0173 га і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки складений з помилками, межі земельної ділянки відповідача накладаються на межі земельної ділянки, виділеної йому, внаслідок чого земельна ділянка відповідача виходить під його фундаментом. Зазначав, що він не підписував Акт погодження меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Просив також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові за спливом позовної давності, тоді як в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Так, згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України).

Всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України позивач не довів, що відповідач захопив частину його земельної ділянки площею 0,0173 га і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки складений з помилками, межі земельної ділянки відповідача накладаються на межі земельної ділянки, виділеної йому, внаслідок чого земельна ділянка відповідача виходить під фундаментом позивача.

Як встановлено вище, позивачу у встановленому законодавством порядку виділено земельну ділянку площею 0,07 га, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, позивач у позовній заяві зазначав, що вирішив приватизувати земельну ділянку площею 0,1265 га, і землевпорядна фірма ПП "Карпати-Інфо" на його прохання провела обміри відведеної йому під будівництво земельної ділянки загальною площею саме 0,1265 га, хоча відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про надання йому у користування чи у власність земельної ділянки площею 0,1265 га, є тільки рішення про надання земельної ділянки площею 0,07 га.

Отже, позивач не надав доказів того, що за адресою: смт.Делятин, вул.Пушкіна (тепер Луги), 56 а, він має право користування земельною ділянкою більшою ніж 0,07 га. Тому виготовлення ним технічної документації на земельну ділянку площею 0,1265 га є незаконним, оскільки здійснено без правової підстави, якою згідно ст.116 Земельного кодексу України є рішення органу місцевого самоврядування. Так, позивачем не надано рішення про надання земельної ділянки площею 0,0565 га (0,1265 га - 0,07 га = 0,0565 га).

З огляду на це, та з урахуванням того, що площа накладення земельної ділянки (0,0173 га) набагато менша від площі земельної ділянки, на яку позивач не має права власності чи користування (0,0565 га), план земельної ділянки, наданий позивачем (а.с.15), яким підтверджується наявність накладення земельних ділянок позивача та відповідача, не може братися до уваги. Апеляційний суд вважає, що такий доказ не є належним, допустимим та достатнім. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що відповідачем захоплено частину земельної ділянки позивача (висновок експерта тощо), останній не надав, під час розгляду справи не клопотав про призначення експертизи з метою встановлення зазначеної обставини.

Що стосується посилання позивача на те, що він не підписував Акту погодження меж земельної ділянки відповідача в натурі на місцевості, що, на його думку, є підставою для визнання недійсним державного акту, колегія суддів вважає, що такі доводи позивача також не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Із оспорюваного державного акту вбачається, що позивача не має у переліку суміжних користувачів земельної ділянки, що належить відповідачу (а.с.16, на звороті). Вище встановлено, що позивач не довів, що має право на 0,0565 га земельної ділянки. Крім того, позивач не надав доказів (не враховуючи план земельної ділянки, який апеляційний суд не взяв до уваги) того, що він є суміжним користувачем земельної ділянки, що належить відповідачу. Не доводиться дана обставина також і показаннями свідків, які було допитані судом. Враховуючи це, суд зробив передчасний висновок про те, що державний акт видано з порушенням на тій підставі, що при його видачі межі суміжних користувачів не погоджено в натурі та не встановлено межові знаки, в тому числі й з позивачем.

Частиною першою статті 116 ЗК України визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позивачем не доведено, що видача відповідачу оспорюваного державного акту здійснена неправомірно, як і не доведено факту порушення його земельних прав, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним державного акту слід відмовити за недоведеністю. Не підлягає до задоволення позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки, оскільки така вимога є похідною від основної вимоги.

У абзаці 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" дано роз'яснення, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тому у даній справі не підлягає з'ясуванню питання пропущення позивачем строку позовної давності.

Враховуючи наведене, враховуючи досліджені докази у справі та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, оскільки неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Тому відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 08 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Делятинської селищної ради про визнання незаконним та скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_6