Справа №472/46/15-ц 18.06.2015 18.06.2015 18.06.2015
Провадження №22-ц/784/1520/15
Головуючий у першій інстанції-Кучерявенко С.С.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Харитоновій І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк)

до ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ПриватБанк звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що за Генеральною угодою про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, укладеною між банком та ОСОБА_2 13 грудня 2013 року, останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 19 016, 56 грн. зі сплатою 18 % за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

Посилаючись на порушення позичальником кредитних зобовязань, банк просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість, що виникла станом на 14 жовтня 2014 року у розмірі 25 245,34 грн., з яких 17 546, 16 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2 261, 15 грн. процентів, 701, 84 грн. комісії та 4 736, 20 грн. штрафу.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що укладена угода не є кредитним договором, фактично коштів він не отримував, а заборгованість за попереднім договором сплачує за судовим рішенням.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року у задоволенні позову ПриватБанку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПриватБанк просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на помилковість висновків суду щодо подвійної відповідальності боржника за кредитним договором.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Генеральна угода про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 13 грудня 2013 року укладена на виконання попередніх кредитних зобовязань ОСОБА_2, спір щодо яких вирішено судом. Оскільки судове рішення знаходиться на виконанні, то стягнення цих коштів за цією угодою є подвійною відповідальністю та порушенням вимог статті 61 Конституції України.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до статті 526, частини 1 статті 530 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Відповідно до статті 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 604 ЦК передбачено припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобовязанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, повязані з первісним зобовязанням, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мав невиконані кредитні зобов'язання перед ПриватБанком за кредитним договором від 16 липня 2009 року ( № SAMDN18) та кредитним договором від 28 листопада 2005 року ( №SAMDN8760).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2011 року (справа № 2-395/11) з ОСОБА_3 на користь ПриватБанку стягнуто 13 775,41 грн. кредитного боргу за договором від 28 листопада 2005 року ( а.с. 181-182).

Рішення суду у період 2011-2013 років боржник не виконував.

13 грудня 2013 року між ПриватБанком і ОСОБА_2 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода, а.с. 6).

Зі змісту Генеральної угоди вбачається, що сторони визначили розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 16 липня 2009 року (№ SAMDN18) -1 463, 99 грн. та кредитним договором від 28 листопада 2005 року (№ SAMDN8760) 18 852,57 грн. і на загальну суму боргу - 19 016,56 грн. банк надав боржнику строковий кредит на строк 24 міс. зі сплатою 1,5% за користування кредитом щомісячно з визначенням розміру щомісячного платежу 951,59 грн.

Пунктами 2.2 Генеральної угоди передбачено, що у разі порушення строків погашення кредиту більш ніж на 31 день, позичальник зобовязаний повернути весь кредит та сплатити штраф в розмірі 4736,2 грн.

Зміст Генеральної угоди свідчить про те, що сторони замінили попередні кредитні зобов'язання на нові, тобто встановили зобовязання іншого розміру, з іншими умовами повернення коштів, строками, розміром процентів, підстав та розміру нарахування неустойки тощо. Попередні зобов'язання припинили дію.

Зобов'язання за Генеральної угодою щодо надання кредиту в розмірі, який відповідає узгодженому розміру заборгованості за договорами 2005 та 2009 років, ПриватБанк виконав шляхом відкриття нового рахунку з встановленим лімітом 19 016,56 грн. 13 грудня 2013 року ця сума списана з рахунку та перерахована для погашення заборгованості за попередніми договорами (а.с. 176).

13 грудня 2013 року на особовий рахунок за договором від 16 липня 2009 року (№ SAMDN18) надійшло 401, 05 грн. (а.с. 180), а 16 грудня - 1062, 94 грн. (а.с. 179).

17 грудня 2013 року на особовий рахунок за договором від 28 листопада 2005 року (№SAMDN8760) перераховано 18 852,57 грн. (а.с. 178).

Отже, ПриватБанк виконав умови Генеральної угоди по видачі 19016,56 грн. кредиту для погашення попередніх боргів ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за Генеральною угодою від 13 грудня 2013 року виконував у січні 2014 року, сплативши 960 грн. та у лютому 2014 року 970 грн. ( а.с. 176).

З березня 2014 року зобов'язання не виконувались. Прострочення платежів перевищує 31 день, що є підставою для стягнення штрафу ( пункт 2.2 Генеральної угоди).

Станом на 14 жовтня 2014 року заборгованість складає за тілом кредиту 17546,15 грн., за процентами 2261,15 грн., штраф 4736,2 грн. ( а.с.4).

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для стягнення 701,84 грн. комісії, яка умовами Генеральної угоди та Умовами та Правилами не передбачена.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у грудня 2013 року у ОСОБА_2 виникли кредитні зобов'язання за умовами Генеральної угоди, які він порушив, припинивши сплату щомісячних платежів з березня 2014 року, що є підставою для стягнення з відповідача 24 543,5 грн. кредитного боргу.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що примусове стягнення кредитної заборгованості за судовим рішенням від 17 листопада 2011 року (а.с. 181-182) за кредитним договором від 28 листопада 2005 року позбавляє банк права вимоги за Генеральною угодою.

Виконання попередніх зобов'язань, які припинили дію, не припиняє новаційних (нових) зобов'язань (стаття 604 ЦК). Але спір щодо правомірності стягнення боргу з ОСОБА_2 за судовим рішенням може бути вирішений за правилами розділу VI (стаття 369) ЦПК.

До того ж, сплата ОСОБА_2 боргу за судовим рішення проводилась з грудня 2014 року (а.с.111), тобто за межами строків, за які визначена заборгованість за Генеральною угодою ( з 13 грудня 2013 року по 14 жовтня 2014 року), а кошти, що надійшли до позивача у лютому-квітні 2015 року зараховувались на погашення боргу за Генеральною угодою (а.с.177).

Оскільки суд першої інстанції дав помилкову оцінку фактам виникнення та припинення зобов'язань ОСОБА_2 та невірно застосував норми цивільного законодавства, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 88 ЦПКУ з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при подачі позову та апеляційної скарги в розмірі 368,15 ( 245,4 + 122,75) грн.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111) кредитну заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 13 грудня 2013 року станом на 14 жовтня 2014 року у розмірі 24 543, 5 (двадцять чотири тисячі пятсот сорок три) грн., з яких 17546,15 грн. кредиту, 2261,15 грн. процентів та 4736,2 грн. штрафу, а також 368,15 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді